Cartea
lui
Mormon

Un alt
testament
al lui
Isus Hristos

Publicată de către
Biserica lui Isus Hristos
a Sfinţilor din Zilele din Urmă

Salt Lake City, Utah, S.U.A. 2002

© 1993 by Intellectual Reserve, Inc.

All rights reserved

Printed in Germany 10/2011

19932003

Translation of the Book of Mormon, Doctrine and Covenants, and Pearl of Great Price

Romanian

34404 171

Cartea lui Mormon

O relatare scrisă de
mâna lui Mormon
pe plăci,
conform plăcilor lui Nefi

De aceea, este o prescurtare a cronicii poporului lui Nefi şi, de asemenea, a lamaniţilor—Scrisă lamaniţilor, care sunt urmaşii casei lui Israel; şi, de asemenea, iudeilor şi neamurilor—Scrisă sub formă de poruncă şi, de asemenea, prin spiritul profeţiei şi al revelaţiei—Scrisă şi pecetluită şi ascunsă pentru Domnul pentru a nu putea fi distrusă—Să apară prin harul şi puterea lui Dumnezeu, folosite în interpretarea ei—Pecetluită de mâna lui Moroni şi ascunsă pentru Domnul, să fie descoperită la timpul potrivit prin intermediul neamurilor—Iar interpretarea ei, prin harul lui Dumnezeu.

De asemenea, o prescurtare luată din Cartea lui Eter, care este o cronică a poporului lui Iared, care a fost risipit atunci când Domnul a încurcat limba oamenilor, când ei construiau un turn ca să ajungă la cer—Care arată urmaşilor casei lui Israel ce lucruri măreţe a făcut Domnul pentru strămoşii lor; şi ca ei să cunoască legămintele Domnului, că ei nu sunt alungaţi pentru totdeauna—Şi, de asemenea, pentru convingerea iudeilor şi a neamurilor că Isus este Hristosul, Dumnezeul Veşnic, care Se arată tuturor naţiunilor—Şi acum, dacă există erori, ele sunt greşelile oamenilor; de aceea, nu condamnaţi lucrurile lui Dumnezeu, ca să fiţi găsiţi fără pată la scaunul de judecată al lui Hristos.

Traducere originală după plăci, în limba engleză
de Joseph Smith, Jr.

Prima ediţie în limba engleză publicată la
Palmyra, New York, S.U.A., în 1830

Introducere

Cartea lui Mormon este un volum de scriptură sfântă comparabil cu Biblia. Este o cronică a legăturilor lui Dumnezeu cu vechii locuitori ai Americilor şi conţine plenitudinea nepieritoarei Evanghelii.

Cartea a fost scrisă de mai mulţi profeţi din vechime prin spiritul profeţiei şi al revelaţiei. Cuvintele lor, scrise pe plăci de aur, au fost citate şi prescurtate de către un profet şi istoric numit Mormon. Cronica relatează despre două mari civilizaţii. Una a venit din Ierusalim în anul 600 î.H. şi după aceea s-a separat în două neamuri cunoscute sub numele de nefiţi şi lamaniţi. Cealaltă a venit mult mai devreme, pe vremea când Domnul a încurcat limbile la Turnul Babel. Acest grup este cunoscut drept iarediţi. După mii de ani, toţi au fost distruşi cu excepţia lamaniţilor şi ei sunt principalii strămoşi ai indienilor americani.

Evenimentul suprem consemnat în Cartea lui Mormon este slujirea personală a Domnului Isus Hristos printre nefiţi, curând după învierea Sa. Cartea dezvăluie doctrinele Evangheliei, înfăţişează planul salvării şi spune oamenilor ce trebuie să facă pentru a câştiga pace în această viaţă şi mântuire veşnică în viaţa viitoare.

După ce Mormon şi-a terminat scrierile, el a încredinţat relatarea fiului său Moroni, care a adăugat câteva cuvinte de-ale sale şi a ascuns plăcile pe dealul Cumora. La 21 septembrie 1823, acelaşi Moroni, atunci o fiinţă glorificată şi înviată, a apărut profetului Joseph Smith şi l-a instruit cu privire la vechea cronică şi traducerea sa în limba engleză.

La timpul potrivit, plăcile i-au fost înmânate lui Joseph Smith, care le-a tradus prin harul şi puterea lui Dumnezeu. Cronica este acum publicată în multe limbi ca o nouă şi suplimentară mărturie că Isus Hristos este Fiul lui Dumnezeu cel Viu şi că toţi cei ce vor veni la El şi se vor supune legilor şi rânduielilor Evangheliei Sale pot fi salvaţi.

În legătură cu această cronică, profetul Joseph Smith a spus: „Le-am spus fraţilor despre Cartea lui Mormon că este cea mai corectă carte de pe Pământ şi cheia de boltă a religiei noastre şi că omul va ajunge mai aproape de Dumnezeu supunându-se învăţăturii ei, decât a oricărei alte cărţi”.

Pe lângă Joseph Smith, Domnul a mai lăsat pe alţi unsprezece să vadă plăcile de aur şi să fie martori speciali ai adevărului şi ai divinităţii Cărţii lui Mormon. Mărturiile lor scrise sunt incluse aici ca „Mărturia a trei martori” şi „Mărturia a opt martori”.

Noi îi invităm pe toţi oamenii de pretutindeni să citească Cartea lui Mormon, să chibzuiască în inimile lor mesajul pe care îl conţine şi, după aceea să-L întrebe pe Dumnezeu, Tatăl Veşnic, în numele lui Hristos, dacă este adevărată cartea. Aceia care vor urma această cale şi vor întreba cu credinţă, vor obţine o mărturie despre adevărul şi divinitatea ei prin puterea Duhului Sfânt. (Vezi Moroni 10:3–5.)

Aceia care vor obţine această mărturie divină de la Spiritul Sfânt vor ajunge să cunoască, de asemenea, prin intermediul aceleiaşi puteri, că Isus Hristos este Salvatorul lumii, că Joseph Smith este revelatorul şi profetul Său din aceste ultime zile şi că Biserica lui Isus Hristos a Sfinţilor din Zilele din Urmă este Împărăţia Domnului întemeiată din nou pe pământ, pregătind a doua venire a lui Mesia.

Mărturia a trei martori

Fie cunoscut tuturor naţiunilor, neamurilor, limbilor şi popoarelor la care va ajunge lucrarea că noi, prin harul lui Dumnezeu Tatăl şi al Domnului nostru Isus Hristos, am văzut plăcile care conţin această cronică, care este o cronică a poporului lui Nefi şi, de asemenea, a lamaniţilor, fraţii lor şi, de asemenea, a poporului lui Iared, care au venit din turnul despre care s-a vorbit. Şi, de asemenea, noi ştim că au fost traduse prin harul şi puterea lui Dumnezeu, căci glasul Lui ne-a spus-o nouă; de aceea, noi ştim cu siguranţă că această lucrare este adevărată. Şi noi, de asemenea, mărturisim că am văzut inscripţiile care sunt pe plăci; şi ele ne-au fost arătate prin puterea lui Dumnezeu şi nu a omului. Şi noi declarăm în cuvinte chibzuite că un înger al lui Dumnezeu a coborât din cer şi a adus şi a pus în faţa ochilor noştri, astfel că noi ne-am uitat şi am văzut plăcile şi inscripţiile de pe ele; şi noi ştim că prin harul lui Dumnezeu Tatăl şi al Domnului nostru Isus Hristos noi am văzut şi depunem mărturie că aceste lucruri sunt adevărate. Şi este minunat în ochii noştri. Cu toate acestea, glasul Domnului ne-a poruncit să depunem mărturie despre aceasta; de aceea, ca să ne supunem poruncii lui Dumnezeu, noi depunem mărturie despre toate aceste lucruri. Şi noi ştim că, dacă suntem credincioşi lui Hristos, ne vom curăţa veşmintele de sângele tuturor oamenilor şi vom fi găsiţi fără pată la scaunul de judecată al lui Hristos şi vom locui veşnic cu El în ceruri. Şi onoarea să fie a Tatălui, şi a Fiului, şi a Duhului Sfânt, care este un Dumnezeu. Amin.

Oliver Cowdery

David Whitmer

Martin Harris

Mărturia a opt martori

Fie cunoscut tuturor naţiunilor, neamurilor, limbilor şi popoarelor la care va ajunge această carte că Joseph Smith Jr., traducătorul acestei lucrări, ne-a arătat plăcile despre care s-a vorbit şi care se aseamănă cu aurul: şi atâtea foi câte numitul Smith a tradus, noi cu adevărat le-am avut în mână; şi noi, de asemenea, am văzut inscripţiile de pe ele, toate câte erau arătau ca lucru din vechime şi de o lucrătură neobişnuită. Şi despre aceasta noi depunem mărturie în cuvinte chibzuite, că numitul Smith ni le-a arătat, căci noi le-am văzut şi le-am ridicat şi ştim cu siguranţă că numitul Smith a avut plăcile despre care am vorbit. Şi noi ne dăm numele lumii întregi spre a mărturisi lumii ceea ce am văzut. Şi noi nu minţim, Dumnezeu depunând mărturie despre aceasta.

Christian Whitmer

Jacob Whitmer

Peter Whitmer, Jun.

John Whitmer

Hiram Page

Joseph Smith, Sen.

Hyrum Smith

Samuel H. Smith

Mărturia profetului Joseph Smith

Propriile cuvinte ale Profetului Joseph Smith despre apariţia Cărţii lui Mormon sunt:

„În seara … de douăzeci şi unu septembrie [1823] … m-am adresat în rugăciune şi implorare Atotputernicului Dumnezeu.…

În timp ce Îl chemam astfel pe Dumnezeu, am descoperit o lumină apărând în camera mea care a continuat să crească până când camera a fost mai luminoasă decât ziua în amiaza-mare, când imediat un personaj a apărut la marginea patului meu, stând în aer, deoarece picioarele sale nu atingeau podeaua.

El purta o mantie amplă, de un alb minunat. Era un alb care întrecea orice văzusem vreodată pe pământ; şi nici nu cred că ceva pe acest pământ ar putea fi făcut să apară atât de extraordinar de alb şi de strălucitor. Mâinile sale erau goale şi tot aşa erau şi braţele sale, până puţin mai sus de încheietura mâinii; tot aşa erau goale tălpile şi picioarele sale până puţin mai sus de glezne. Capul şi gâtul erau, de asemenea, descoperite. Am putut să descopăr că nu avea pe el alte haine decât această mantie, căci aceasta era deschisă, astfel că i-am putut vedea pieptul.

Nu numai mantia sa era extraordinar de albă, dar întreaga sa persoană era glorioasă, mai presus de orice descriere, şi înfăţişarea sa era într-adevăr ca fulgerul. Camera era extrem de luminată, dar nu atât de strălucitoare ca în imediata apropiere a persoanei sale. Când m-am uitat întâi la el, mi-a fost teamă; dar frica m-a părăsit de îndată.

El m-a chemat pe nume şi mi-a spus că era un mesager trimis la mine din prezenţa lui Dumnezeu şi că numele lui era Moroni; că Dumnezeu avea o lucrare pe care să o fac eu: şi că numele meu va fi ţinut de bine şi de rău printre toate naţiunile, neamurile şi limbile, sau va fi pomenit şi de bine şi de rău printre toate popoarele.

El a spus că a fost depozitată o carte, scrisă pe plăci de aur, cuprinzând o relatare despre foştii locuitori ai acestui continent şi despre originea lor. De asemenea, a spus că plenitudinea nepieritoarei Evanghelii este cuprinsă în această carte, aşa cum a fost dată de către Salvator vechilor locuitori.

De asemenea, că erau două pietre montate în arcuri de argint—şi aceste pietre, ataşate unei platoşe, constituiau ceea ce se numeşte Urimul şi Tumimul—depozitate cu plăcile; şi posesiunea şi folosinţa acestor pietre erau ceea ce făceau „văzătorii” în vechime sau în vremurile trecute; şi că Dumnezeu le pregătise în scopul traducerii cărţii.

· · · · · · ·

Din nou, el mi-a spus că atunci când voi primi acele plăci despre care îmi vorbise—deoarece timpul când ele urmau să fie obţinute nu era încă împlinit—nu trebuie să le arăt nici unei persoane; nici platoşa cu Urimul şi Tumimul; numai acelor persoane cărora mi se va porunci să le arăt; dacă voi face contrariul, voi fi distrus. În timp ce el vorbea cu mine despre plăci, minţii mele i-a fost dezvăluită o viziune, astfel încât am putut vedea locul în care fuseseră depozitate plăcile şi aceasta atât de clar şi de distinct, încât am recunoscut locul atunci când l-am vizitat.

După această comunicare, am văzut că lumina din cameră începe să se strângă imediat în jurul persoanei care îmi vorbise şi a continuat tot aşa până când camera a rămas din nou în întuneric, cu excepţia locului exact dimprejurul lui; când, dintr-o dată, am văzut cum s-a deschis o cale direct spre cer şi el s-a ridicat până când a dispărut cu totul şi camera a rămas în întuneric aşa cum fusese înainte ca această lumină cerească să-şi fi făcut apariţia.

Stăteam întins, meditând asupra acestei scene neobişnuite şi minunându-mă mult de ceea ce îmi fusese spus de acest mesager extraordinar; atunci, în mijlocul meditaţiei mele, deodată, am descoperit că, din nou, camera începea să se lumineze şi, de parcă ar fi fost într-o clipă, acelaşi mesager ceresc a fost din nou lângă patul meu.

El a început, şi mi-a spus, din nou, exact aceleaşi lucruri pe care le spusese la prima sa vizită, fără cea mai mică schimbare; după ce a terminat, el m-a informat despre marile judecăţi care aveau să vină pe pământ, cu mari pustiiri prin foamete, sabie şi ciumă; şi că aceste amarnice judecăţi vor sosi pe pământ în această generaţie. După ce a relatat aceste lucruri, s-a ridicat din nou, aşa cum făcuse şi mai înainte.

În acel moment, atât de profunde erau impresiile făcute asupra minţii mele, încât somnul îmi părăsise ochii şi stăteam culcat, copleşit de uimire de ceea ce văzusem şi auzisem. Dar cât de mare mi-a fost surpriza, când l-am văzut, din nou, pe acelaşi mesager lângă patul meu şi l-am auzit spunând sau repetând aceleaşi lucruri ca şi mai înainte; şi a adăugat un avertisment pentru mine, spunându-mi că Satana va încerca să mă ispitească (din cauza situaţiei sărăcăcioase a familiei tatălui meu) să iau plăcile cu scopul de a deveni bogat. Aceasta el mi-a interzis-o, spunându-mi că nu trebuie să am în vedere nici un alt scop, atunci când primesc plăcile, decât să-L slăvesc pe Dumnezeu şi că nu trebuia să fiu influenţat de nici un alt motiv, decât acela de a clădi împărăţia Lui; altfel, eu nu voi putea să le primesc.

După această a treia vizită, el s-a ridicat din nou la cer ca şi mai înainte şi am fost lăsat, din nou, să meditez asupra ciudăţeniei evenimentelor prin care tocmai trecusem; aproape imediat după ce mesagerul ceresc se ridicase de lângă mine pentru a treia oară, cocoşul a cântat şi am văzut că se făcea ziuă, aşa că întrevederile noastre trebuie să fi durat toată noaptea.

Curând după aceea, m-am ridicat din pat şi, ca de obicei, m-am dus la treburile mele zilnice; dar, încercând să lucrez ca în alte dăţi, am găsit că puterea mea era atât de epuizată încât eram incapabil să fac ceva. Tatăl meu, care lucra împreună cu mine, a observat că era ceva în neregulă cu mine şi mi-a spus să mă duc acasă. Am pornit cu intenţia de a merge acasă; dar, încercând să trec peste gardul câmpului unde eram, puterile m-au părăsit complet şi am căzut neajutorat la pământ şi am fost, un timp, complet inconştient.

Primul lucru, de care îmi amintesc, a fost un glas care-mi vorbea, chemându-mă pe nume. M-am uitat în sus şi l-am văzut pe acelaşi mesager stând deasupra capului meu, înconjurat de lumină ca şi mai înainte. El mi-a relatat atunci, din nou, tot ce-mi povestise noaptea anterioară şi mi-a poruncit să merg la tatăl meu şi să-i spun despre viziunea pe care am avut-o şi despre poruncile pe care le primisem.

Am ascultat; m-am întors la tatăl meu pe câmp şi i-am repetat toată întâmplarea. El mi-a răspuns că aceasta era de la Dumnezeu şi mi-a spus să merg şi să fac aşa cum mi-a poruncit mesagerul. Am părăsit câmpul şi m-am dus la locul unde mesagerul îmi spusese că erau depozitate plăcile; şi, datorită clarităţii viziunii pe care o avusesem despre acesta, am cunoscut locul de îndată ce am ajuns acolo.

Aproape de satul Manchester, ţinutul Ontario din statul New York, se află un deal de mărime considerabilă, şi cel mai înalt din împrejurimi. Pe partea de vest a acestui deal, nu departe de vârf, sub o piatră de o mărime considerabilă se aflau plăcile, depozitate într-o cutie de piatră. Această piatră era groasă şi rotunjită în mijlocul părţii superioare şi mai subţire pe margini, astfel încât partea din mijloc era vizibilă deasupra pământului, iar marginea era acoperită, de jur împrejur, cu pământ.

După ce am îndepărtat pământul, mi-am procurat o pârghie pe care am fixat-o sub marginea pietrei şi, cu puţin efort, am ridicat-o. Am privit înăuntru şi acolo am văzut, într-adevăr, plăcile, Urimul şi Tumimul şi platoşa aşa cum declarase mesagerul. Cutia în care se aflau ele era formată prin împreunarea pietrelor într-un fel de ciment. Pe fundul cutiei se aflau două pietre aşezate transversal faţă de cutie şi pe aceste pietre erau aşezate plăcile şi celelalte lucruri împreună cu ele.

Am încercat să le scot afară, dar mesagerul mi-a interzis şi am fost înştiinţat, din nou, că nu sosise încă timpul pentru ca ele să apară şi nici nu va sosi decât peste patru ani de la acea dată; dar mi-a spus că va trebui să vin în acel loc exact peste un an de la acea dată şi că se va întâlni cu mine acolo şi că eu va trebui să continui să fac astfel până va veni vremea să obţin plăcile.

Ca urmare, după cum mi-a fost poruncit, m-am dus la sfârşitul fiecărui an şi, de fiecare dată, am găsit acolo pe acelaşi mesager şi, la fiecare dintre întrevederile noastre, am primit instrucţiuni şi informaţii de la el referitoare la ceea ce va face Domnul şi cum şi în ce fel va trebui condusă împărăţia Sa în zilele din urmă.

· · · · · · ·

În cele din urmă, a venit timpul pentru a obţine plăcile, Urimul şi Tumimul, şi platoşa. În a douăzeci şi doua zi a lui septembrie, o mie opt sute douăzeci şi şapte, ducându-mă, ca de obicei, la sfârşitul unui alt an, la locul unde erau depozitate aceste lucruri, acelaşi mesager ceresc mi le-a dat împreună cu această poruncă: că eu va trebui să fiu răspunzător pentru ele; dacă le voi pierde prin nepăsare sau prin neglijenţa mea de orice fel, voi fi nimicit; dar, dacă voi depune toate eforturile să le păstrez până când el, mesagerul, le va cere înapoi, ele vor fi protejate.

Curând am aflat motivul pentru care primisem porunci atât de stricte de a le păstra în siguranţă şi de ce mesagerul spusese că, după ce voi fi făcut ceea ce mi s-a cerut, el le va cere înapoi. Pentru că, imediat ce s-a aflat că plăcile erau în posesia mea, au fost depuse cele mai înverşunate eforturi pentru a-mi fi luate. Orice stratagemă ce a putut fi inventată a fost folosită în acest scop. Persecuţia a devenit mai amară şi mai aspră decât înainte şi mulţimi mă urmăreau să mi le ia, dacă s-ar fi putut. Dar, prin înţelepciunea lui Dumnezeu, ele au rămas în siguranţă în mâinile mele până când am împlinit prin ele ceea ce mi s-a cerut. Când, conform înţelegerii, mesagerul mi le-a cerut înapoi eu i le-am dat; şi el le are în grija sa până în această zi, fiind cea de a doua zi a lunii mai, o mie opt sute treizeci şi opt.”

Pentru înregistrarea completă, vezi Joseph Smith—Istorie, în Perla de mare preţ şi History of The Church of Jesus Christ of Latter-day Saints [Istoria Bisericii lui Isus Hristos a Sfinţilor din Zilele din Urmă], volumul 1, capitolele 1 până la 6.

Această cronică străveche a fost scoasă din pământ, ca glasul unui popor vorbind din ţărână, şi a fost tradusă în vorbirea modernă prin harul şi prin puterea lui Dumnezeu aşa cum arată mărturiile divine; a fost publicată pentru prima dată în limba engleză în anul 1830, sub titlul The Book of Mormon.

O scurtă explicaţie despre
Cartea lui Mormon

Cartea lui Mormon este o cronică sfântă despre popoarele vechii Americi, care a fost gravată pe foi de metal. În carte se vorbeşte despre patru feluri de plăci metalice:

Plăcile lui Nefi, care erau de două feluri: plăcile mici şi plăcile mari. Primele erau dedicate în special lucrurilor spirituale, slujirii şi învăţăturilor profeţilor, în timp ce celelalte se ocupau de istoria seculară a oamenilor despre care se vorbea (1 Nefi 9:2–4). Totuşi, din timpul lui Mosia, plăcile mari includeau, de asemenea, lucruri de importanţă spirituală majoră.

Plăcile lui Mormon, care conţin o prescurtare făcută de Mormon după plăcile mari ale lui Nefi, cu multe comentarii. Aceste plăci conţin, de asemenea, o continuare a istoriei făcută de Mormon şi adăugiri ale fiului său, Moroni.

Plăcile lui Eter, care prezintă o istorie a iarediţilor. Această cronică a fost prescurtată de Moroni, care a introdus comentariile sale personale şi a încorporat cronica în istoria generală sub titlul de „Cartea lui Eter”.

Plăcile de aramă aduse de poporul lui Lehi de la Ierusalim în anul 600 î.H. Acestea conţineau „cele cinci cărţi ale lui Moise … Şi, de asemenea, o cronică a Iudeilor de la începuturi … de la începutul domniei lui Zedechia, regele Iudeii; şi, de asemenea, profeţiile sfinţilor profeţi” (1 Nefi 5:11–13). Multe citate de pe aceste plăci, care-i citează pe Isaia şi pe alţi profeţi biblici şi nebiblici, apar în Cartea lui Mormon.

Cartea lui Mormon cuprinde cincisprezece părţi principale sau diviziuni cunoscute, cu o singură excepţie, sub numele de cărţi, fiecare numită după principalul său autor. Prima porţiune (primele şase cărţi, sfârşind cu Omni) este o traducere după plăcile mici ale lui Nefi. Între cărţile lui Omni şi a lui Mosia este o intercalare numită Cuvintele lui Mormon. Această intercalare face o legătură între cronica gravată pe plăcile mici şi prescurtarea lui Mormon făcută la plăcile mari.

Cea mai lungă porţiune, de la Mosia la Mormon, capitolul 7 inclusiv, este o traducere a prescurtării lui Mormon a plăcilor mari ale lui Nefi. Porţiunea de încheiere din Mormon, capitolul 8 până la sfârşitul volumului, a fost gravată de Moroni, fiul lui Mormon, care, după ce a terminat cronica despre viaţa tatălui său, a făcut o prescurtare a cronicii iarediţilor (denumită Cartea lui Eter) şi mai târziu a adăugat părţile cunoscute sub numele de Cartea lui Moroni.

În sau în jurul anului 421 d.H., Moroni, ultimul dintre profeţii şi istoricii nefiţilor, a pecetluit cronica sfântă şi a ascuns-o pentru Domnul, să fie descoperită în ultimele zile, aşa cum a fost prezis prin glasul lui Dumnezeu prin profeţii Săi străvechi. În anul 1823, după naşterea lui Hristos, acelaşi Moroni, atunci o persoană înviată, l-a vizitat pe profetul Joseph Smith şi mai târziu i-a înmânat plăcile gravate.

Ilustraţii

Domnul Isus Hristos

Pictură de Heinrich Hofmann

Profetul Joseph Smith

Pictură de Alvin Gittins

Vezi „Mărturia profetului Joseph Smith”, p. ⅸ–ⅹⅱ

Lehi descoperă Liahona

Pictură de Arnold Friberg

Vezi 1 Nefi 16, p. 39–42

Lehi şi poporul său sosesc pe pământul făgăduinţei

Pictură de Arnold Friberg

Vezi 1 Nefi 18, p. 48–51

Alma botează în Apele lui Mormon

Pictură de Arnold Friberg

Vezi Mosia 18, p. 211–214

Samuel Lamanitul profeţeşte

Pictură de Arnold Friberg

Vezi Helaman 16, p. 487–490

Isus Hristos vizitează Americile

Pictură de John Scott

vezi 3 Nefi 11, p. 515–519

Moroni îngroapă însemnarea nefită

Pictură de Tom Lovell

Vezi Mormon 8, p. 579–583

Prima carte a lui Nefi

Slujirea şi domnia lui

O relatare a lui Lehi şi a nevestei lui, Saria, şi a celor patru fii ai săi care se numeau (începând cu cel mai mare) Laman, Lemuel, Sam şi Nefi. Domnul îl avertizează pe Lehi să plece din ţara Ierusalimului, deoarece el profeţeşte poporului despre nedreptăţile lor, iar ei caută să-i distrugă viaţa. El călătoreşte trei zile în pustiu împreună cu familia sa. Pentru obţinerea scrierilor Iudeilor, Nefi îşi ia fraţii şi se reîntoarce în ţinutul Ierusalimului. Relatarea suferinţelor lor. Ei le iau de neveste pe fiicele lui Ismael. Ei îşi iau familiile şi pleacă în pustiu. Suferinţele şi chinurile lor în pustiu. Traseul călătoriilor lor. Ei ajung la apele cele mari. Fraţii lui Nefi se răzvrătesc împotriva lui. El îi face de ruşine, apoi construieşte o corabie. Ei dau acelui loc numele de Abundenţa. Ei traversează apele cele mari către un pământ al făgăduinţei şi apoi mai departe. Aceasta este conform cu relatarea lui Nefi; sau, cu alte cuvinte, eu, Nefi, am scris această cronică.

Capitolul 1

Nefi începe cronica despre poporul său—Lehi vede într-o viziune o coloană de foc şi citeşte dintr-o carte de profeţii—El Îl laudă pe Dumnezeu, prezice venirea lui Mesia şi profeţeşte distrugerea Ierusalimului—El este prigonit de către iudei. Circa 600 î.H.

1 Eu, aNefi, fiind născut din bpărinţi de cseamă, am fost deci dinstruit întrucâtva în toate învăţăturile tatălui meu; şi văzând multe esuferinţe în cursul zilelor mele, totuşi, fiind foarte plăcut Domnului în toate zilele mele; da, având o mare cunoaştere a bunătăţii şi ftainelor lui Dumnezeu, de aceea, scriu o gcronică a întâmplărilor din zilele mele.

2 Da, scriu o cronică în alimba tatălui meu, care constă din învăţăturile iudeilor şi limba egiptenilor.

3 Şi ştiu că scriu o cronică aadevărată; şi o scriu cu propria mea mână; şi o fac după cunoştinţele mele.

4 Căci s-a întâmplat la începutul aprimului an al domniei lui bZedechia, regele Iudeii (tatăl meu, Lehi, locuind în cIerusalim în toate zilele sale); şi în acelaşi an mulţi dprofeţi au venit, profeţind poporului că ei trebuie să se pocăiască sau, dacă nu, marele oraş eIerusalim trebuie să fie distrus.

5 Prin urmare, s-a întâmplat că tatăl meu, aLehi, s-a dus să se roage Domnului, da, chiar din toată binima sa, pentru poporul său.

6 Şi s-a întâmplat că, pe când el se ruga Domnului, a apărut o acoloană de foc şi s-a aşezat pe o stâncă în faţa lui; şi el a văzut şi a auzit multe; şi, din cauza lucrurilor pe care le-a văzut şi le-a auzit, el s-a cutremurat şi a tremurat nespus de mult.

7 Şi s-a întâmplat că el s-a reîntors la casa lui din Ierusalim; şi s-a aruncat pe patul său, fiind acopleşit de Spirit şi de lucrurile pe care le văzuse.

8 Şi fiind astfel copleşit de Spirit, el a fost purtat într-o aviziune, încât chiar a bvăzut cerurile deschizându-se şi a crezut că Îl vede pe Dumnezeu şezând pe tronul Său, înconjurat de nenumărate cete de îngeri care cântau şi-L preamăreau pe Dumnezeul lor.

9 Şi s-a întâmplat că el L-a văzut pe Unul pogorându-se din înaltul cerului şi a văzut că astrălucirea Lui era mai presus decât cea a soarelui la amiază.

10 Şi el a văzut, de asemenea, pe alţi adoisprezece care-L urmau, iar strălucirea lor era mai presus decât a stelelor de pe cer.

11 Şi ei s-au pogorât şi s-au dus pe faţa pământului; iar primul a înaintat şi a stat în faţa tatălui meu şi i-a dat o acarte şi i-a cerut s-o citească.

12 Şi s-a întâmplat că, pe când citea, el se umplea de aSpiritul Domnului.

13 Şi el citea astfel: Vai, vai, de Ierusalim, eu am văzut alucrurile tale abominabile! Da, şi multe lucruri a citit tatăl meu despre bIerusalim—că va fi distrus cu locuitorii lui cu tot; mulţi vor pieri de sabie, iar mulţi vor fi cluaţi robi în Babilon.

14 Şi s-a întâmplat că, după ce tatăl meu a citit şi a văzut multe lucruri mari şi minunate, el a exclamat multe lucruri către Domnul; cum ar fi: Mari şi minunate sunt faptele Tale, o, Doamne, Dumnezeule Atotputernic! Tronul Tău este sus în ceruri, iar puterea şi bunătatea şi îndurarea Ta sunt peste toţi locuitorii pământului; şi, pentru că Tu eşti milos, Tu nu vei îngădui ca acei ce avin la Tine să piară!

15 Şi în acest fel a fost vorbirea tatălui meu preaslăvindu-L pe Dumnezeul său; căci sufletul lui s-a bucurat, iar inima lui toată era plină, datorită lucrurilor pe care le văzuse, da, pe care Domnul i le arătase.

16 Şi acum, eu, Nefi, nu fac o relatare completă a lucrurilor pe care tatăl meu le-a scris, căci el a scris multe lucruri pe care el le-a văzut în viziuni şi în vise; şi el, de asemenea, a scris multe lucruri, pe care le-a aprofeţit şi le-a spus copiilor săi, despre care eu nu voi face o relatare completă.

17 Dar eu voi relata întâmplările din zilele mele. Iată, eu fac un arezumat al bcronicii tatălui meu pe plăci, pe care eu le-am făcut cu mâinile mele; şi astfel, după ce voi rezuma cronica tatălui meu, voi relata propria mea viaţă.

18 De aceea, eu vreau ca voi să ştiţi că după ce Domnul a arătat aşa de multe lucruri minunate tatălui meu, Lehi, da, despre adistrugerea Ierusalimului, iată că el a mers printre oameni şi a început să bprofeţească şi să le declare lucrurile pe care el le-a văzut şi le-a auzit.

19 Şi s-a întâmplat că iudeii şi-au abătut joc de el din cauza lucrurilor pe care el le-a mărturisit despre ei; căci el într-adevăr a mărturisit despre ticăloşia şi despre lucrurile lor abominabile; şi a purtat mărturie că lucrurile pe care el le-a văzut şi le-a auzit, precum şi lucrurile pe care le-a citit în carte, vorbesc limpede despre venirea unui bMesia şi despre mântuirea lumii.

20 Şi, când iudeii au auzit lucrurile acestea, s-au înfuriat împotriva lui; da, la fel ca şi împotriva profeţilor din vechime, pe care ei i-au aalungat, i-au bătut cu pietre şi i-au ucis; şi, de asemenea, i-au căutat viaţa, ca să i-o poată lua. Dar iată, eu, Nefi, vă voi arăta că bîndurarea blândă a Domnului este asupra tuturor celor pe care El i-a ales, datorită credinţei lor pentru a-i întări, astfel încât să aibă puterea izbăvirii.

◀

1a

GS Nefi, fiul lui Lehi.

◀

b

D&L 68:25, 28. GS Părinţi.

◀

c

Prov. 22:1.

◀

d

Enos 1:1; Mosia 1:2–3. GS (a) Învăţa, învăţător.

◀

e

GS Adversitate.

◀

f

GS Tainele lui Dumnezeu.

◀

g

GS Scripturi.

◀

2a

Mosia 1:2–4; Morm. 9:32–33.

◀

3a

1 Ne. 14:30; Mosia 1:6; Eter 5:1–3; D&L 17:6.

◀

4a

GS Cronologie—598 î.H.

◀

b

2 Cron. 36:10; Ier. 52:3–5; Omni 1:15.

◀

c

1 Cron. 9:3.

◀

d

2 Regi 17:13–15; 2 Cron. 36:15–16; Ier. 7:25–26. GS Profet.

◀

e

Ier. 26:18; 2 Ne. 1:4; Hel. 8:20.

◀

5a

GS Lehi, tatăl lui Nefi.

◀

b

Iac. 5:16.

◀

6a

Ex. 13:21; Hel. 5:24, 43; D&L 29:12; JS—I 1:16.

◀

7a

Dan. 10:8; 1 Ne. 17:47; Moise 1:9–10; JS—I 1:20.

◀

8a

1 Ne. 5:4. GS Viziune.

◀

b

Ezec. 1:1; Fapte 7:55–56; 1 Ne. 11:14; Hel. 5:45–49; D&L 137:1.

◀

9a

JS—I 1:16–17.

◀

10a

GS Apostol.

◀

11a

Ezec. 2:9.

◀

12a

D&L 6:15.

◀

13a

2 Regi 24:18–20; 2 Cron. 36:14.

◀

b

2 Regi 23:27; 24:2; Ier. 13:13–14; 2 Ne. 1:4.

◀

c

2 Regi 20:17–18; 2 Ne. 25:10; Omni 1:15.

◀

14a

Alma 5:33–36; 3 Ne. 9:14.

◀

16a

1 Ne. 7:1.

◀

17a

1 Ne. 9:2–5.

◀

b

1 Ne. 6:1–3; 19:1–6; 2 Ne. 5:29–33; D&L 10:38–46.

◀

18a

2 Ne. 25:9–10; D&L 5:20.

◀

b

GS Profeţie, (a) profeţi.

◀

19a

2 Cron. 36:15–16; Ier. 25:4; 1 Ne. 2:13; 7:14.

◀

b

GS Mesia.

◀

20a

Hel. 13:24–26.

◀

b

Alma 34:38; D&L 46:15. GS Milostiv, milostenie, milă.

Capitolul 2

Lehi îşi duce familia în pustiu lângă Marea Roşie—Ei îşi părăsesc averile—Lehi oferă o jertfă Domnului şi îi învaţă pe fiii săi să ţină poruncile—Laman şi Lemuel cârtesc împotriva tatălui lor—Nefi este supus şi se roagă cu credinţă; Domnul vorbeşte către el şi el este ales ca să-i conducă pe fraţii săi. Circa 600 î.H.

1 Căci iată, s-a întâmplat că Domnul i-a vorbit tatălui meu, da, chiar în vis, şi i-a spus: Binecuvântat eşti tu, Lehi, datorită lucrurilor pe care le-ai făcut; şi pentru că tu ai fost credincios şi le-ai mărturisit acestor oameni ceea ce ţi-am poruncit, iată, ei caută să-ţi aia viaţa.

2 Şi s-a întâmplat că Domnul i-a aporuncit tatălui meu, chiar într-un bvis, că el trebuie să-şi cia familia şi să plece în pustiu.

3 Şi s-a întâmplat că el s-a asupus cuvântului Domnului şi a făcut aşa cum Domnul i-a poruncit.

4 Şi s-a întâmplat că el a plecat în pustiu. Şi şi-a părăsit casa şi ţara moştenirii sale şi aurul şi argintul şi lucrurile sale de preţ şi nu a luat nimic cu el, în afară de familia sa şi de provizii şi corturi şi a aplecat în pustiu.

5 Şi a coborât până la ţărmurile care sunt aproape de Marea Roşie; şi a călătorit în pustiu pe ţărmurile din apropierea aMării Roşii; şi a călătorit în pustiu împreună cu familia sa, care era compusă din mama mea, Saria, şi fraţii mei mai vârstnici, bLaman, Lemuel şi Sam.

6 Şi s-a întâmplat că, după ce a călătorit timp de trei zile prin pustiu, şi-a aşezat cortul într-o avale, lângă apa unui râu.

7 Şi s-a întâmplat că a construit un aaltar din bpietre şi a oferit o jertfă Domnului şi a cmulţumit Domnului, Dumnezeului nostru.

8 Şi s-a întâmplat că el a dat râului numele Laman şi acesta se vărsa în Marea Roşie; iar valea se întindea pe locurile de lângă gura lui.

9 Iar când tatăl meu a văzut că apele râului se vărsau în Marea Roşie, el i-a vorbit lui Laman, spunându-i: O, dacă tu ai putea să fii asemenea acestui râu, curgând fără oprire în albia tuturor dreptăţilor!

10 Şi el, de asemenea, i-a vorbit lui Lemuel: O, dacă tu ai putea să fii asemenea acestei văi, ferm şi neclintit şi nemişcat în ţinerea poruncilor Domnului!

11 Acum, el a spus acestea din cauza încăpăţânării lui Laman şi Lemuel; căci iată, ei au acârtit mult împotriva btatălui lor: că el era un cvizionar şi că i-a scos din Ierusalim, făcându-i să-şi părăsească ţara moştenirii lor, precum şi aurul, argintul şi lucrurile lor de preţ, pentru ca să piară în pustiu. Şi aceasta el a făcut-o, spuneau ei, din cauza înflăcărării nesăbuite a inimii lui.

12 Şi astfel, Laman şi Lemuel, fiind cei mai în vârstă, s-au plâns împotriva tatălui lor. Şi ei au cârtit pentru că n-au acunoscut lucrările Dumnezeului care i-a făcut.

13 Şi tot aşa, ei n-au crezut că Ierusalimul, acel oraş mare, putea să fie adistrus, după cuvintele profeţilor. Şi ei erau asemenea iudeilor din Ierusalim, care au căutat să-i ia viaţa tatălui meu.

14 Şi s-a întâmplat că tatăl meu le-a vorbit în valea lui Lemuel, cu aputere, fiind cuprins de Spirit, până când trupurile lor s-au bcutremurat în faţa lui. Şi el i-a amuţit pentru ca ei să nu îndrăznească să se plângă împotriva lui; de aceea ei au făcut aşa cum le-a poruncit el.

15 Iar tatăl meu a locuit într-un cort.

16 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, fiind foarte tânăr şi totuşi mare la trup şi totodată având mare dorinţă să cunosc atainele lui Dumnezeu, de aceea, L-am implorat pe Domnul; şi iată că El m-a bvizitat şi mi-a cinmuiat inima într-atât, încât eu am dcrezut toate cuvintele care fuseseră spuse de etatăl meu; prin urmare, nu m-am răzvrătit împotriva lui aşa cum au făcut fraţii mei.

17 Iar eu am vorbit către Sam, făcându-i cunoscute lucrurile pe care Domnul mi le-a transmis prin Spiritul Lui Sfânt. Şi s-a întâmplat că el a crezut cuvintele mele.

18 Dar iată, Laman şi Lemuel n-au vrut să ţină seama de cuvintele mele; şi eu, fiind aîndurerat din cauza împietririi inimii lor, L-am implorat pe Domnul pentru ei.

19 Şi s-a întâmplat că Domnul mi-a vorbit astfel: Binecuvântat eşti tu, Nefi, datorită acredinţei tale, căci tu M-ai căutat pe Mine cu sârguinţă, cu umilinţa inimii.

20 Şi atât timp cât voi veţi ţine poruncile Mele, veţi aprospera şi veţi fi conduşi spre un bpământ al făgăduinţei; da, şi anume un pământ pe care Eu l-am pregătit pentru voi; da, un pământ care este ales mai presus de oricare alt pământ.

21 Şi în măsura în care fraţii tăi se vor răzvrăti împotriva ta, ei vor fi aalungaţi din prezenţa Domnului.

22 Şi în măsura în care vei ţine poruncile Mele, tu vei fi făcut aconducător şi învăţător peste fraţii tăi.

23 Căci iată, în ziua aceea în care ei se vor răzvrăti împotriva Mea, Eu îi voi ablestema chiar cu un blestem dureros, iar ei nu vor avea nici o putere asupra seminţiei tale, afară de cazul că ei se vor răzvrăti, de asemenea, împotriva Mea.

24 Şi dacă se va întâmpla ca ei să se răzvrătească împotriva Mea, vor aduce anenorocire asupra seminţiei tale, ca să-i baţâţe pe ei pe căile de aducere-aminte.

◀

1a

1 Ne. 7:14.

◀

2a

1 Ne. 5:8; 17:44.

◀

b

GS Vis.

◀

c

Gen. 12:1; 2 Ne. 10:20; Eter 1:42; Avr. 2:3.

◀

3a

GS Supunere, supus, (a) se supune.

◀

4a

1 Ne. 10:4; 19:8.

◀

5a

1 Ne. 16:14; D&L 17:1.

◀

b

GS Laman.

◀

6a

1 Ne. 9:1.

◀

7a

Gen. 12:7–8; Ex. 24:4; Avr. 2:17.

◀

b

Ex. 20:25; Deut. 27:5–6.

◀

c

GS Recunoscător, recunoştinţă.

◀

11a

1 Ne. 17:17. GS (a) Murmura.

◀

b

Prov. 20:20.

◀

c

1 Ne. 5:2–4.

◀

12a

Moise 4:6.

◀

13a

Ier. 13:14; 1 Ne. 1:13.

◀

14a

GS Putere.

◀

b

1 Ne. 17:45.

◀

16a

GS Tainele lui Dumnezeu.

◀

b

Ps. 8:4; Alma 17:10; D&L 5:16. GS Revelaţie.

◀

c

1 Regi 18:37; Alma 5:7.

◀

d

1 Ne. 11:5.

◀

e

GS Profet; Tată Muritor.

◀

18a

Alma 31:24; 3 Ne. 7:16.

◀

19a

1 Ne. 7:12; 15:11.

◀

20a

Ios. 1:7; 1 Ne. 4:14; Mosia 1:7.

◀

b

Deut. 33:13–16; 1 Ne. 5:5; 7:13; Moise 7:17–18. GS Pământul făgăduinţei.

◀

21a

2 Ne. 5:20–24; Alma 9:13–15; 38:1.

◀

22a

Gen. 37:8–11; 1 Ne. 3:29.

◀

23a

Deut. 11:28; 1 Ne. 12:22–23; D&L 41:1.

◀

24a

Ios. 23:13; Jud. 2:22–23.

◀

b

2 Ne. 5:25.

Capitolul 3

Fiii lui Lehi se reîntorc la Ierusalim ca să obţină plăcile de aramă—Laban refuză să cedeze plăcile—Nefi îi îndeamnă şi-i încurajează pe fraţii săi—Laban le fură averea şi încearcă să-i ucidă—Laman şi Lemuel îi lovesc pe Nefi şi pe Sam şi sunt pedepsiţi de un înger. Circa 600–592 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, m-am întors la cortul tatălui meu după ce am vorbit cu Domnul.

2 Şi s-a întâmplat că el mi-a vorbit, zicând: Iată, eu am visat un avis în care Domnul mi-a poruncit ca tu şi fraţii tăi să vă reîntoarceţi la Ierusalim.

3 Căci iată, Laban are cronicile iudeilor, precum şi o agenealogie a strămoşilor mei, iar acestea sunt gravate pe plăci de aramă.

4 Prin urmare, Domnul mi-a poruncit ca tu şi fraţii tăi să vă duceţi la casa lui Laban şi să căutaţi cronicile şi să le aduceţi încoace în pustiu.

5 Şi acum, iată că fraţii tăi cârtesc, spunând că ceea ce eu le-am cerut este un lucru greu; dar iată, aceasta nu le-am cerut-o eu, ci este o poruncă a Domnului.

6 De aceea, mergi, fiul meu, şi vei fi plăcut de Domnul pentru că tu anu ai cârtit.

7 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, i-am spus tatălui meu: Mă avoi duce şi voi face lucrurile pe care Domnul le-a poruncit, căci eu ştiu că Domnul nu dă bporunci copiilor oamenilor fără să cpregătească o cale pentru ei, ca ei să îndeplinească lucrurile pe care El le-a poruncit.

8 Şi s-a întâmplat că atunci când tatăl meu a auzit aceste cuvinte, el s-a bucurat nespus, căci el a ştiut că eu fusesem binecuvântat de Domnul.

9 Şi eu, Nefi, precum şi fraţii mei, am făcut călătoria în pustiu, cu corturile, până la ţinutul Ierusalimului.

10 Şi s-a întâmplat că atunci când noi ne-am dus până la ţinutul Ierusalimului, eu şi fraţii mei ne-am sfătuit unul cu altul.

11 Şi noi am atras la sorţi—care dintre noi să se ducă la casa lui Laban. Şi s-a întâmplat că sorţii au căzut pe Laman; şi Laman s-a dus în casa lui Laban şi a vorbit cu el în timp ce stătea în casa lui.

12 Şi el a cerut lui Laban cronicile care erau gravate pe plăcile de aramă şi care conţineau agenealogia tatălui meu.

13 Şi iată, s-a întâmplat că Laban s-a înfuriat şi l-a alungat; şi n-a vrut să recunoască faptul că el avea cronicile. Prin urmare, i-a spus: Iată, eşti un hoţ şi te voi ucide.

14 Dar Laman a fugit de la el şi ne-a povestit lucrurile pe care Laban ni le-a făcut. Şi noi ne-am întristat nespus de tare, iar fraţii mei erau cât pe ce să se reîntoarcă la tatăl meu în pustiu.

15 Dar iată, eu le-am spus: Aşa cum Domnul trăieşte şi tot aşa cum noi trăim, nu ne vom duce la tatăl nostru în pustiu până când nu vom îndeplini ceea ce Domnul ne-a poruncit.

16 Prin urmare, să fim credincioşi în ţinerea poruncilor Domnului; de aceea, să mergem în ţara amoştenirii tatălui nostru, căci, iată, el a lăsat acolo aur şi argint şi tot felul de bogăţii. Şi toate acestea le-a făcut din bporunca Domnului.

17 Căci el a ştiut că Ierusalimul trebuie să fie adistrus din cauza ticăloşiei poporului.

18 Căci, iată, ei au arespins vorbele profeţilor. Şi atunci, dacă tatăl meu ar locui în ţară după ce i s-a bporuncit să fugă de acolo, iată, el, de asemenea, va pieri. De aceea, el trebuie să fugă din ţară.

19 Şi iată, este în înţelepciunea lui Dumnezeu că noi trebuie să căpătăm aceste acronici pentru ca să putem păstra pentru copiii noştri limba strămoşilor noştri;

20 Şi, de asemenea, ca să apăstrăm pentru ei cuvintele spuse de gura tuturor sfinţilor profeţi, care le-au fost date lor de către Spiritul şi puterea lui Dumnezeu de la începutul lumii, chiar până acum.

21 Şi s-a întâmplat că vorbind astfel, eu i-am convins pe fraţii mei să fie credincioşi în ţinerea poruncilor lui Dumnezeu.

22 Şi s-a întâmplat că noi ne-am dus în ţara moştenirii noastre şi am adunat laolaltă aaurul nostru şi argintul nostru, şi lucrurile noastre de preţ.

23 Şi după ce am adunat aceste lucruri laolaltă, ne-am dus iarăşi la casa lui Laban.

24 Şi s-a întâmplat că noi ne-am dus la Laban şi i-am spus că dorim ca el să ne dea cronicile care erau gravate pe aplăcile de aramă, pentru care noi îi vom da aurul nostru şi argintul nostru, şi toate lucrurile noastre de preţ.

25 Şi s-a întâmplat că atunci când Laban a văzut avuţiile noastre şi că ele erau nespus de mari, le-a adorit aşa de mult încât ne-a alungat şi a trimis pe slujitorii lui să ne ucidă, astfel ca el să poată obţine avuţiile noastre.

26 Şi s-a întâmplat că noi am fugit de slujitorii lui Laban şi a trebuit să lăsăm în urmă avuţia noastră şi aceasta a căzut în mâinile lui Laban.

27 Şi s-a întâmplat că noi am fugit în pustiu, iar slujitorii lui Laban nu ne-au ajuns din urmă, iar noi ne-am ascuns în scobitura unei stânci.

28 Şi s-a întâmplat că Laman s-a mâniat pe mine şi pe tatăl meu; şi tot aşa şi Lemuel, pentru că el asculta de cuvintele lui Laman. Şi atunci Laman şi Lemuel au spus multe vorbe agrele către noi, fraţii lor mai tineri, şi ne-au lovit chiar cu bâta.

29 Şi s-a întâmplat că în timp ce ne loveau cu bâta, iată, un aînger de-al Domnului a venit şi s-a aşezat în faţa lor şi le-a vorbit, zicând: De ce îl loviţi cu bâta pe fratele vostru mai tânăr? Nu ştiţi că Domnul l-a ales ca să fie bconducător peste voi şi aceasta din cauza nedreptăţilor voastre? Iată, vă veţi duce iarăşi la Ierusalim, iar Domnul îl va preda pe Laban în mâinile voastre.

30 Şi, după ce aîngerul ne-a vorbit, a plecat.

31 Şi, după ce îngerul a plecat, Laman şi Lemuel au început iarăşi să acârtească, spunând: Cum este posibil ca Domnul să-l predea pe Laban în mâinile noastre? Iată, el este un om puternic şi poate să comande cincizeci, da, el poate chiar să ucidă cincizeci; atunci, de ce nu şi pe noi?

◀

2a

GS Vis.

◀

3a

1 Ne. 5:14.

◀

6a

GS Susţinerea conducătorilor Bisericii.

◀

7a

1 Sam. 17:32; 1 Regi 17:11–15. GS Credinţă; Supunere, supus, (a) se supune.

◀

b

GS Poruncile lui Dumnezeu.

◀

c

Gen. 18:14; Filip. 4:13; 1 Ne. 17:3, 50; D&L 5:34.

◀

11a

Neemia 10:34; Fapte 1:26.

◀

12a

1 Ne. 3:3; 5:14.

◀

16a

1 Ne. 2:4.

◀

b

1 Ne. 2:2; 4:34.

◀

17a

2 Cron. 36:16–20; Ier. 39:1–9; 1 Ne. 1:13.

◀

18a

GS Răzvrătire.

◀

b

1 Ne. 16:8.

◀

19a

Omni 1:17; Mosia 1:2–6.

◀

20a

GS Scripturi—Scripturile vor fi păstrate.

◀

22a

1 Ne. 2:4.

◀

24a

1 Ne. 3:3.

◀

25a

GS Râvni.

◀

28a

1 Ne. 17:17–18.

◀

29a

1 Ne. 4:3; 7:10. GS Îngeri.

◀

b

1 Ne. 2:22.

◀

30a

1 Ne. 16:38.

◀

31a

GS (a) Murmura.

Capitolul 4

Nefi îl ucide pe Laban la porunca Domnului şi capătă plăcile de aramă printr-un şiretlic—Zoram hotărăşte să se alăture familiei lui Lehi în pustiu. Circa 600–592 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că eu le-am vorbit fraţilor mei, zicând: Să mergem iarăşi în Ierusalim şi să fim acredincioşi în ţinerea poruncilor Domnului; căci, iată, El este mai puternic decât tot pământul, atunci, de ce nu şi mai bputernic decât Laban şi decât cei cincizeci ai lui, da, chiar şi decât zecile de mii ale lui?

2 De aceea, să mergem; să fim aputernici ca şi bMoise; căci el într-adevăr a vorbit apelor cMării Roşii şi ele s-au despărţit de o parte şi de alta, iar strămoşii noştri au trecut printre ele eliberaţi din robie, pe pământ uscat, iar armatele Faraonului au venit după ei şi s-au înecat în apele Mării Roşii.

3 Acum, iată, voi ştiţi că aceasta este adevărat; şi voi ştiţi, de asemenea, că un aînger a vorbit către voi; prin urmare, puteţi voi oare să vă îndoiţi? Să mergem. Domnul este în putere să ne elibereze la fel ca şi pe strămoşii noştri şi să-l distrugă pe Laban la fel ca şi pe Egipteni.

4 Şi atunci, când eu le-am spus aceste cuvinte, ei mai erau încă furioşi şi au mai continuat încă să cârtească; totuşi, au venit după mine până când am ajuns în afara zidurilor Ierusalimului.

5 Şi era noapte; şi eu i-am făcut să se ascundă în afara zidurilor. Şi după ce ei s-au ascuns, eu, Nefi, m-am strecurat în oraş şi am înaintat către casa lui Laban.

6 Şi am fost acondus de Spirit, bneştiind dinainte lucrurile pe care trebuia să le fac.

7 Totuşi, am mers înainte şi, când am ajuns aproape de casa lui Laban, am văzut un om şi el a căzut la pământ în faţa mea pentru că se îmbătase cu vin.

8 Şi atunci când m-am apropiat de el am descoperit că era Laban.

9 Şi i-am zărit asabia şi am scos-o din teacă; iar mânerul ei era din aur pur, iar lucrătura ei era nespus de fină; şi am văzut că lama ei era din cel mai preţios oţel.

10 Şi s-a întâmplat că am fost aconstrâns de către Spirit să-l ucid pe Laban; dar mi-am spus în inima mea: Niciodată, în nici o împrejurare, n-am vărsat eu sânge de om. Şi am şovăit şi am dorit să nu-l ucid.

11 Iar Spiritul mi-a spus din nou: Iată, aDomnul l-a dat pe mâinile tale. Da, şi eu am ştiut, de asemenea, că el a căutat să-mi ia viaţa; da, şi el n-a ascultat de poruncile Domnului; şi el, de asemenea, ne-a bluat averea.

12 Şi s-a întâmplat că Spiritul mi-a spus iarăşi: Ucide-l, căci Domnul l-a dat pe mâinile tale;

13 Iată, Domnul îi aucide pe cei brăi ca să îndeplinească ţelurile Sale drepte. Este cmai bine ca un om să piară, decât ca un neam să se rătăcească şi să piară în necredinţă.

14 Şi acum când eu, Nefi, am auzit aceste cuvinte, mi-am amintit de cuvintele Domnului pe care El mi le-a spus în pustiu, astfel: aAtât timp cât cei din seminţia ta Îmi vor ţine bporuncile, ei vor cprospera pe dpământul făgăduinţei.

15 Da, şi eu m-am gândit că ei n-ar putea să păstreze poruncile Domnului după legea lui Moise, decât dacă ar avea legea.

16 Şi eu am mai ştiut că alegea era gravată pe plăcile de aramă.

17 Şi din nou eu am ştiut că Domnul l-a dat pe Laban pe mâinile mele în scopul acesta—pentru ca eu să obţin cronicile, potrivit poruncilor Sale.

18 De aceea, am ascultat de glasul Spiritului şi l-am apucat pe Laban de păr şi i-am retezat capul chiar cu asabia lui.

19 Şi după ce i-am retezat capul chiar cu sabia lui, am luat veşmintele lui Laban şi le-am pus pe trupul meu; da, fiecare lucru în parte; şi m-am încins cu armura lui.

20 Şi după ce am făcut toate acestea, m-am dus după tezaurul lui Laban. Şi, ducându-mă după tezaurul lui Laban, iată, l-am văzut pe aslujitorul lui Laban care avea cheile tezaurului. Şi i-am poruncit cu glasul lui Laban, să meargă cu mine la tezaur.

21 Şi el a crezut că eu eram stăpânul său, Laban, pentru că el a văzut veşmintele şi, de asemenea, sabia cu care mă încinsesem.

22 Şi el mi-a vorbit despre vârstnicii iudeilor, ştiind că stăpânul său, Laban, fusese noaptea printre aceştia.

23 Şi i-am vorbit ca şi cum eu aş fi fost Laban.

24 Şi i-am spus, de asemenea, că trebuie să iau cu mine inscripţiile care erau făcute pe aplăcile de aramă şi să le duc fraţilor mei mai vârstnici care erau în afara zidurilor.

25 Şi i-am mai cerut să mă urmeze.

26 Şi el, crezând că vorbeam despre fraţii din Biserică şi că eram într-adevăr acel Laban pe care îl ucisesem, m-a urmat.

27 Şi mi-a vorbit de multe ori despre vârstnicii iudeilor în timp ce mergeam către fraţii mei care erau în afara zidurilor.

28 Şi s-a întâmplat că atunci când Laman m-a văzut, a fost foarte înfricoşat şi, de asemenea, Lemuel şi Sam. Şi ei au fugit de mine, căci au crezut că era Laban şi că el mă ucisese şi căuta să le ia şi lor viaţa.

29 Şi s-a întâmplat că eu am strigat după ei şi ei m-au auzit; şi au încetat să mai fugă de mine.

30 Şi s-a întâmplat că atunci când slujitorul lui Laban i-a văzut pe fraţii mei a început să tremure şi era cât pe ce să fugă din faţa mea şi să se întoarcă în oraşul Ierusalim.

31 Şi acum eu, Nefi, fiind un om mare de statură şi, de asemenea, primind multă aputere de la Domnul, l-am prins pe slujitorul lui Laban şi l-am ţinut să nu fugă.

32 Şi s-a întâmplat că am vorbit cu el că, dacă va asculta de cuvintele mele, aşa cum Domnul trăieşte şi tot aşa cum eu trăiesc, tot aşa, dacă el va asculta de cuvintele noastre, atunci noi îi vom cruţa viaţa.

33 Şi i-am spus, chiar cu ajurământ, că nu trebuie să se teamă; că va fi om liber la fel ca şi noi dacă va merge în pustiu împreună cu noi.

34 Şi i-am mai spus, zicând: Cu adevărat, Domnul ne-a aporuncit să facem acest lucru; şi nu vom fi noi sârguincioşi în ţinerea poruncilor Domnului? De aceea, dacă tu vei merge în pustiu la tatăl meu, vei avea un loc printre noi.

35 Şi s-a întâmplat că aZoram a prins curaj de la vorbele pe care i le-am spus. Acum, numele slujitorului era Zoram; şi el a făgăduit să meargă în pustiu la tatăl nostru. Da, şi a mai făcut un jurământ către noi, că va rămâne cu noi din acel moment.

36 Şi acum, noi doream ca el să rămână cu noi pentru ca iudeii să nu ştie despre fuga noastră în pustiu, ca să nu ne urmărească şi să ne distrugă.

37 Şi s-a întâmplat că atunci când Zoram s-a legat cu ajurământ în faţa noastră, temerile noastre au încetat.

38 Şi s-a întâmplat că noi am luat plăcile de aramă şi pe slujitorul lui Laban, şi am plecat în pustiu, şi am călătorit către cortul tatălui nostru.

◀

1a

GS Credinţă; Curaj, curajos.

◀

b

1 Ne. 7:11–12.

◀

2a

Deut. 11:8.

◀

b

GS Moise.

◀

c

Ex. 14:21; 1 Ne. 17:26; Mosia 7:19.

◀

3a

1 Ne. 3:29–31; 7:10.

◀

6a

GS Duhul Sfânt; Inspiraţie, (a) inspira.

◀

b

Evr. 11:8.

◀

9a

2 Ne. 5:14; D&L 17:1.

◀

10a

Alma 14:11.

◀

11a

1 Sam. 17:41–49.

◀

b

1 Ne. 3:26.

◀

13a

1 Ne. 17:33–38; D&L 98:31–32.

◀

b

GS Răutate, rău.

◀

c

Alma 30:47.

◀

14a

Omni 1:6; Mosia 2:22; Eter 2:7–12.

◀

b

GS Poruncile lui Dumnezeu.

◀

c

1 Ne. 2:20.

◀

d

1 Ne. 17:13–14; Iacov 2:12.

◀

16a

GS Legea lui Moise.

◀

18a

1 Sam. 17:51.

◀

20a

2 Ne. 1:30.

◀

24a

1 Ne. 3:12, 19–24; 5:10–22.

◀

31a

Mosia 9:17; Alma 56:56.

◀

33a

GS Jurământ.

◀

34a

1 Ne. 2:2; 3:16.

◀

35a

1 Ne. 16:7; 2 Ne. 5:5–6. GS Zoram, zoramiţi.

◀

37a

Ios. 9:1–21; Ecl. 5:4. GS Jurământ.

Capitolul 5

Saria se plânge de Lehi—Amândoi se bucură de reîntoarcerea fiilor lor—Ei oferă jertfe—Plăcile de aramă conţin scrieri ale lui Moise şi ale profeţilor—Plăcile îl arată pe Lehi ca fiind un urmaş al lui Iosif—Lehi profeţeşte despre seminţia sa şi despre păstrarea plăcilor. Circa 600–592 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că atunci când am ajuns în pustiu la tatăl meu, iată, el a fost copleşit de bucurie şi, de asemenea, şi mama mea, aSaria, a fost foarte bucuroasă, căci ea într-adevăr jelise din cauza noastră.

2 Căci ea a crezut că noi am pierit în pustiu; şi s-a plâns de tatăl meu, spunându-i că el era un vizionar, astfel: Iată, tu ne-ai condus să plecăm din ţara moştenirii noastre şi fiii mei nu mai sunt, iar noi pierim în pustiu.

3 Şi în felul acesta s-a plâns mama mea de tatăl meu.

4 Şi s-a întâmplat că tatăl meu a vorbit către ea, zicând: Eu ştiu că sunt un avizionar; căci dacă n-aş fi văzut lucrurile lui Dumnezeu într-o bviziune, atunci n-aş fi cunoscut bunătatea lui Dumnezeu, dar în schimb, aş fi rămas în Ierusalim şi aş fi pierit laolaltă cu fraţii mei.

5 Dar iată, eu am dobândit un apământ al făgăduinţei, lucru de care într-adevăr mă bucur; da, şi bştiu că Domnul îi va salva pe fiii mei din mâinile lui Laban şi îi va aduce înapoi la noi în pustiu.

6 Şi în felul acesta a liniştit-o tatăl meu, Lehi, pe mama mea, Saria, de grija pentru noi, în timp ce noi călătoream prin pustiu până la pământul Ierusalimului pentru a obţine cronica de la Iudei.

7 Şi când ne-am întors la cortul tatălui meu, iată că bucuria lor a fost deplină, şi mama mea s-a liniştit.

8 Şi ea a vorbit, zicând: Acum eu ştiu cu siguranţă că Domnul i-a aporuncit bărbatului meu să fugă în pustiu; da, şi eu, de asemenea, ştiu cu siguranţă că Domnul i-a apărat pe fiii mei şi i-a salvat din mâinile lui Laban şi l-a dat puterea să poată bînfăptui lucrul pe care Domnul l-a poruncit lor. Şi astfel a vorbit ea.

9 Şi s-a întâmplat că ei s-au bucurat foarte mult şi au oferit ajertfe şi daruri arse pentru Domnul; şi i-au bmulţumit Dumnezeului lui Israel.

10 Şi după ce au adus mulţumiri Dumnezeului lui Israel, tatăl meu, Lehi, a luat cronicile care erau gravate pe aplăcile de aramă şi le-a cercetat de la început.

11 Şi a văzut că ele cuprindeau cele cinci acărţi ale lui Moise, care cuprind istoria creării lumii şi a lui Adam şi a Evei, care sunt părinţii noştri cei dintâi;

12 Şi, de asemenea, o acronică a iudeilor de la începuturi, chiar de la începutul domniei lui Zedechia, regele Iudeii;

13 Şi, de asemenea, profeţiile profeţilor celor sfinţi de la începuturi chiar până la începutul domniei lui aZedechia; şi, de asemenea, multe profeţii rostite de gura lui bIeremia.

14 Şi s-a întâmplat că tatăl meu, Lehi, a mai găsit pe aplăcile de aramă o genealogie a strămoşilor săi; prin urmare, el a ştiut că era un descendent al lui bIosif; da, chiar acel Iosif care era fiul lui cIacov, care a fost dvândut în Egipt şi care a fost eapărat de mâna Domnului, ca el să-l poată salva pe tatăl său, Iacov, şi toată casa lui de la pieire prin înfometare.

15 Şi ei au fost, de asemenea, ascoşi din robie şi afară din ţara Egiptului de către acelaşi Dumnezeu care i-a apărat.

16 Şi astfel tatăl meu, Lehi, a descoperit genealogia strămoşilor săi. Iar Laban era şi el un descendent al lui aIosif, prin urmare, el şi strămoşii lui au păstrat cronicile.

17 Şi acum, când tatăl meu a văzut toate aceste lucruri, el a fost cuprins de Spirit şi a început să profeţească despre seminţia sa—

18 Precum că aceste plăci de aramă trebuie să ajungă până la toate naţiunile, neamurile, limbile şi popoarele care erau din seminţia lui.

19 Şi atunci, el a spus că aceste plăci de aramă nu trebuie să piară aniciodată; şi nici nu trebuie să se şteargă odată cu trecerea timpului. Şi el a profeţit multe lucruri despre seminţia sa.

20 Şi s-a întâmplat că până acum eu şi tatăl meu am ţinut poruncile pe care Domnul ni le-a dat.

21 Şi noi am dobândit cronicile aşa cum Domnul ne poruncise şi le-am cercetat şi am aflat că ele erau vrednice de dorit; da, chiar de mare avaloare pentru noi, încât puteam să bpăstrăm poruncile Domnului pentru copiii noştri.

22 Prin urmare, prin înţelepciunea Domnului le-am purtat cu noi în timp ce călătoream în pustiu către pământul făgăduinţei.

◀

1a

GS Saria.

◀

4a

1 Ne. 2:11.

◀

b

1 Ne. 1:8–13. GS Viziune.

◀

5a

1 Ne. 2:20; 18:8, 22–23. GS Pământul făgăduinţei.

◀

b

GS Credinţă.

◀

8a

1 Ne. 2:2.

◀

b

1 Ne. 3:7.

◀

9a

Mosia 2:3; 3 Ne. 9:19–20. GS Legea lui Moise.

◀

b

GS Recunoscător, recunoştinţă.

◀

10a

1 Ne. 4:24, 38; 13:23. GS Plăcile de aramă.

◀

11a

1 Ne. 19:23. GS Pentateuh.

◀

12a

1 Cron. 9:1. GS Scripturi.

◀

13a

2 Regi 24:18; Ier. 37:1.

◀

b

Ezra 1:1; Ier. 36:17–32; 1 Ne. 7:14; Hel. 8:20.

◀

14a

1 Ne. 3:3, 12. GS Plăcile de aramă.

◀

b

2 Ne. 3:4; Alma 10:3. GS Iosif, fiul lui Iacov.

◀

c

GS Iacov, fiul lui Isaac.

◀

d

Gen. 37:29–36.

◀

e

Gen. 45:4–5.

◀

15a

Ex. 13:17–18; Amos 3:1–2; 1 Ne. 17:23–31; D&L 103:16–18; 136:22.

◀

16a

1 Ne. 6:2.

◀

19a

Alma 37:4–5.

◀

21a

GS Scripturi—Valoarea scripturilor.

◀

b

2 Ne. 25:26.

Capitolul 6

Nefi scrie despre lucrurile lui Dumnezeu—Scopul lui Nefi este să-i convingă pe oameni să vină la Dumnezeul lui Avraam şi să fie salvaţi. Circa 600–592 î.H.

1 Şi acum, eu, Nefi, nu fac genealogia strămoşilor mei în aaceastă parte a cronicii mele; şi nici altă dată nu o voi face pe aceste bplăci pe care le scriu; pentru că ea este dată în cronica ce a fost păstrată de către ctatăl meu; prin urmare, n-o scriu în această lucrare.

2 Căci îmi este de ajuns să spun că suntem urmaşii lui aIosif.

3 Şi nu are nici o importanţă pentru mine să am grijă să fac o relatare completă despre toate lucrurile tatălui meu, pentru că ele nu pot fi scrise pe aaceste plăci, căci eu doresc să am loc pentru ca să pot scrie despre lucrurile lui Dumnezeu.

4 Căci deplina mea intenţie este să pot să-i aconving pe oameni să bvină la Dumnezeul lui Avraam, şi la Dumnezeul lui Isaac, şi la Dumnezeul lui Iacov, şi să fie salvaţi.

5 Prin urmare, lucrurile care sunt aplăcute lumii nu le scriu, ci numai lucrurile care sunt plăcute lui Dumnezeu, precum şi acelora care nu sunt de-ai lumii.

6 Prin urmare, voi da poruncă celor din seminţia mea să nu ocupe plăcile acestea cu lucruri care nu sunt de preţ pentru copiii oamenilor.

◀

1a

2 Ne. 4:14–15.

◀

b

1 Ne. 9:2.

◀

c

1 Ne. 1:16–17; 19:1–6.

◀

2a

1 Ne. 5:14–16.

◀

3a

Iacov 7:27; Iarom 1:2, 14; Omni 1:30.

◀

4a

Ioan 20:30–31. Vezi pagina de titlu a Cărţii lui Mormon.

◀

b

2 Ne. 9:41, 45, 51.

◀

5a

1 Tes. 2:4; C. lui M. 1:4.

Capitolul 7

Fiii lui Lehi se întorc la Ierusalim şi îi invită pe Ismael şi pe casa lui să meargă cu ei în călătoria lor—Laman şi ceilalţi se revoltă—Nefi îi îndeamnă pe fraţii lui să aibă credinţă în Domnul—Ei îl leagă cu frânghii şi plănuiesc să-l distrugă—El este eliberat prin puterea credinţei—Fraţii lui îi cer iertare—Lehi şi tovarăşii lui oferă jertfe şi daruri arse. Circa 600–592 î.H.

1 Şi acum, eu aş vrea ca voi să ştiţi că după ce tatăl meu, Lehi, a sfârşit aprofeţiile despre seminţia lui, s-a întâmplat că Domnul i-a vorbit din nou, spunându-i că nu era potrivit pentru el, Lehi, să-şi ia numai familia în pustiu; ci fiii lui trebuia să ia bfiice ca cneveste, ca să poată să crească seminţia lor pentru Domnul, pe pământul făgăduinţei.

2 Şi s-a întâmplat că Domnul i-a aporuncit lui ca eu, Nefi, şi fraţii mei, să ne întoarcem iarăşi în ţara Ierusalimului şi să-i aducem pe Ismael şi pe familia lui în pustiu.

3 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, am plecat adin nou în pustiu împreună cu fraţii mei, îndreptându-ne spre Ierusalim.

4 Şi s-a întâmplat că ne-am dus la casa lui Ismael şi am dobândit trecere în faţa lui Ismael într-atât, încât i-am spus cuvintele Domnului.

5 Şi s-a întâmplat că Domnul i-a înmuiat inima lui Ismael, precum şi acelora din casa lui, într-atât încât au făcut călătoria cu noi în pustiu până la cortul tatălui nostru.

6 Şi s-a întâmplat că în timp ce noi călătoream prin pustiu, iată că Laman şi Lemuel, şi două dintre fiicele lui Ismael, şi cei doi afii ai lui Ismael şi familiile lor s-au răzvrătit împotriva noastră; da, împotriva mea, Nefi, şi a lui Sam şi a tatălui lor, Ismael, şi a nevestei lui, şi a celorlalte trei fiice ale lui.

7 Şi s-a întâmplat că în răzvrătirea lor, ei doreau să se reîntoarcă în ţara Ierusalimului.

8 Şi acum eu, Nefi, fiind aîntristat de împietrirea inimilor lor, le-am vorbit, spunându-le, da, chiar şi lui Laman şi lui Lemuel: Iată, voi sunteţi fraţii mei mai vârstnici; atunci, cum de sunteţi aşa de împietriţi în inimile voastre şi aşa de orbiţi în cugetul vostru, încât trebuie ca eu, fratele vostru mai tânăr, să vă vorbesc, da, şi să fiu un exemplu pentru voi?

9 Cum de nu aţi ascultat de cuvântul Domnului?

10 Cum de aţi auitat că aţi văzut un înger al Domnului?

11 Da, şi cum de aţi uitat ce lucruri mari a făcut Domnul pentru noi, asalvându-ne din mâinile lui Laban şi, de asemenea, pentru ca noi să obţinem cronicile?

12 Da, şi cum de aţi uitat că Domnul poate să facă toate alucrurile după voinţa Sa pentru copiii oamenilor, de va fi ca ei să dovedească bcredinţă în El? Prin urmare, să fim credincioşi Lui.

13 Şi dacă aşa se va întâmpla ca noi să fim credincioşi Lui, atunci vom obţine apământul făgăduinţei; iar voi veţi şti că la timpul potrivit cuvântul Domnului se va îndeplini în legătură cu bdistrugerea Ierusalimului; căci toate lucrurile pe care Domnul le-a cuvântat despre distrugerea Ierusalimului trebuie să se îndeplinească.

14 Căci, iată, Spiritul Domnului va înceta în curând să se străduie cu ei; căci, iată, ei i-au arespins pe profeţi, iar pe bIeremia l-au aruncat în închisoare. Şi au căutat să-i ia cviaţa tatălui meu într-atât, încât ei l-au alungat din ţară.

15 Acum, iată, vă spun vouă că, dacă vă veţi reîntoarce la Ierusalim, veţi pieri împreună cu ei. Şi acum, dacă voi aveţi de ales, duceţi-vă în ţară şi aduceţi-vă aminte de vorbele pe care vi le-am spus, anume că, dacă vă veţi duce, atunci şi voi veţi pieri; căci în felul acesta m-a silit Spiritul Domnului să vă vorbesc.

16 Şi s-a întâmplat că atunci când eu, Nefi, am spus aceste cuvinte către fraţii mei, ei s-au mâniat pe mine. Şi s-a întâmplat că ei au pus mâinile pe mine, căci, iată, ei erau foarte mânioşi, şi m-au alegat cu frânghii, întrucât căutau să-mi ia viaţa şi să mă părăsească în pustiu ca să fiu sfâşiat de fiarele sălbatice.

17 Dar s-a întâmplat că m-am rugat Domnului, zicând: O, Doamne, pe măsura credinţei mele în Tine, vrei Tu să mă eliberezi din mâinile fraţilor mei; da, dă-mi chiar putere să arup aceste legături cu care sunt legat.

18 Şi s-a întâmplat că atunci când am spus aceste cuvinte, iată, legăturile s-au desfăcut de la mâinile şi picioarele mele, iar eu am stat în faţa fraţilor mei şi le-am vorbit din nou.

19 Şi s-a întâmplat că ei s-au mâniat iar şi au încercat să pună mâinile pe mine; dar iată, una dintre afiicele lui Ismael, da, şi, de asemenea, mama ei, şi unul dintre fiii lui Ismael s-au rugat de fraţii mei într-atât, încât le-au înmuiat inimile; şi au încetat să se mai străduie să-mi ia viaţa.

20 Şi s-a întâmplat că erau întristaţi din cauza ticăloşiei lor într-atât, încât s-au plecat în faţa mea şi s-au pledat de mine să-i iert pentru fapta pe care au făcut-o împotriva mea.

21 Şi s-a întâmplat că eu într-adevăr i-am aiertat pentru tot ceea ce au făcut şi i-am îndemnat să se roage Domnului Dumnezeului lor pentru iertare. Şi s-a întâmplat că au făcut aşa. Şi după ce au făcut rugăciuni către Domnul, am călătorit iarăşi pe drumul către cortul tatălui nostru.

22 Şi s-a întâmplat că ne-am întors la cortul tatălui nostru. Şi, după ce eu şi fraţii mei şi toată casa lui Ismael ne-am întors la cortul tatălui meu, ei au dat amulţumiri Domnului Dumnezeului lor; şi au oferit bjertfe şi daruri arse pentru El.

◀

1a

1 Ne. 5:17–19.

◀

b

1 Ne. 16:7.

◀

c

GS Căsătorie, (a) se căsători.

◀

2a

1 Ne. 16:7–8.

◀

3a

1 Ne. 3:2–3.

◀

6a

2 Ne. 4:10.

◀

8a

Alma 31:2; Moise 7:41.

◀

10a

Deut. 4:9; 1 Ne. 3:29; 4:3.

◀

11a

1 Ne. 4.

◀

12a

1 Ne. 17:50; Alma 26:12.

◀

b

1 Ne. 3:7; 15:11.

◀

13a

1 Ne. 2:20. GS Pământul făgăduinţei.

◀

b

2 Regi 25:1–21; 2 Ne. 6:8; 25:10; Omni 1:15; Hel. 8:20–21.

◀

14a

Ezec. 5:6; 1 Ne. 1:18–20; 2:13. GS Răzvrătire.

◀

b

Ier. 37:15–21.

◀

c

1 Ne. 2:1.

◀

16a

1 Ne. 18:11–15.

◀

17a

Alma 14:26–28.

◀

19a

1 Ne. 16:7.

◀

21a

GS (a) Ierta.

◀

22a

GS Recunoscător, recunoştinţă.

◀

b

1 Ne. 5:9.

Capitolul 8

Lehi vede o viziune despre pomul vieţii—El ia din fructul lui şi doreşte ca şi familia sa să facă la fel—El vede o bară de fier, o cărare strâmtă şi îngustă şi o negură de întuneric care-i înfăşoară pe oameni—Saria, Nefi şi Sam iau din fruct, dar Laman şi Lemuel refuză. Circa 600–592 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că noi am adunat laolaltă toate felurile de seminţe de toate soiurile, atât de cereale de toate felurile, cât şi seminţe de fructe de toate felurile.

2 Şi s-a întâmplat că, în timp ce tatăl meu se afla în pustiu, el ne-a vorbit, zicând: Iată, eu am avisat un vis; sau cu alte cuvinte, am văzut o bviziune.

3 Şi iată, datorită lucrului pe care l-am văzut am motiv să mă bucur în Domnul pentru aNefi şi pentru Sam; căci eu am motive să cred că ei, precum şi mulţi din seminţia lor, vor fi salvaţi.

4 Dar iată, aLaman şi Lemuel, eu mă tem nespus de mult din cauza voastră; căci iată, mi s-a părut că am văzut în vis un pustiu întunecat şi mohorât.

5 Şi s-a întâmplat că am văzut un om, iar el era îmbrăcat într-o amantie albă; şi a venit şi a stat în faţa mea.

6 Şi s-a întâmplat că el mi-a vorbit şi mi-a cerut să-l urmez.

7 Şi s-a întâmplat că, în timp ce îl urmam, m-am văzut într-un pustiu întunecat şi mohorât.

8 Şi după ce am călătorit multe ore în întuneric, am început să mă rog Domnului ca El să aibă amilă de mine pe măsura blândeţii multelor Sale înduplecări.

9 Şi s-a întâmplat că după ce m-am rugat Domnului, am văzut o acâmpie mare şi întinsă.

10 Şi s-a întâmplat că am văzut un apom al cărui bfruct era vrednic de dorit pentru a face pe oricine fericit.

11 Şi s-a întâmplat că am mers şi am luat din afructul acela; şi am văzut că era mai dulce decât orice gustasem eu vreodată. Da, şi am văzut că fructul acela era alb, bmai alb decât orice alt lucru alb am văzut vreodată.

12 Şi cum gustam din fructul acela, el îmi umplea sufletul de o abucurie foarte mare; prin urmare, am început să bdoresc ca şi familia mea să ia din el; căci am ştiut că el era vrednic de cdorit mai presus decât orice alt fruct.

13 Şi cum mi-am aruncat privirea împrejur, sperând poate să-mi găsesc familia, am văzut un arâu cu apă; şi el curgea şi era aproape de pomul din fructele căruia luasem.

14 Şi m-am uitat să văd din ce parte curgea; şi i-am văzut izvorul ceva mai departe; iar la izvorul lui am văzut-o pe mama voastră, Saria, şi pe Sam, şi pe Nefi; şi ei stăteau ca şi cum nu ştiau încotro să meargă.

15 Şi s-a întâmplat că le-am făcut un semn să vină; şi, de asemenea, am strigat către ei cu glas tare că trebuie să vină la mine şi să ia din fructul care era vrednic de dorit mai presus decât orice alt fruct.

16 Şi s-a întâmplat că au venit la mine şi au luat şi ei din fruct.

17 Şi s-a întâmplat că am dorit ca şi Laman şi Lemuel să vină şi să ia din fruct; prin urmare, mi-am aruncat privirea către izvorul râului sperând să-i văd.

18 Şi s-a întâmplat că i-am văzut, dar ei n-au vrut să avină şi să ia din fruct.

19 Şi am văzut o abară de fier şi aceasta se întindea de-a lungul malului râului şi ducea la pomul lângă care stăteam.

20 Şi am văzut, de asemenea, o cărare astrâmtă şi îngustă care mergea de-a lungul barei de fier chiar până la pomul lângă care stăteam; ea ducea pe lângă izvorul fântânii până la o bcâmpie mare şi întinsă cât o lume întreagă.

21 Şi am văzut grupuri nenumărate de oameni, dintre care mulţi se îngrămădeau ca să poată ajunge la adrumul ce ducea la pomul lângă care stăteam.

22 Şi s-a întâmplat că ei au pornit şi au început să meargă pe drumul care ducea la pom.

23 Şi s-a întâmplat că s-a lăsat o anegură de întuneric; da, chiar o foarte mare negură de întuneric, într-atât, încât cei care au pornit pe acel drum şi-au pierdut calea, s-au rătăcit şi au fost pierduţi.

24 Şi s-a întâmplat că am văzut pe alţii făcându-şi drum înainte şi au ajuns şi au apucat capătul barei de fier; şi au înaintat prin negura întunericului ţinându-se de bara de fier chiar până când au ajuns şi au luat din afructul pomului.

25 Şi, după ce luaseră din fructul pomului, şi-au aruncat privirile împrejur, ca şi cum le era aruşine.

26 Şi mi-am aruncat privirile împrejur şi am văzut pe partea cealaltă a râului cu apă o clădire mare şi aspaţioasă; şi ea stătea ca şi cum ar fi fost în aer, cu mult deasupra pământului.

27 Şi era plină de oameni, tineri şi bătrâni, bărbaţi şi femei; şi îmbrăcămintea lor era foarte frumoasă; şi aatitudinea lor era batjocoritoare şi arătau cu degetul pe cei care veniseră şi luaseră din fruct.

28 Şi, după ce au agustat din fruct, s-au bruşinat din cauza celor care îşi băteau joc de ei; şi au cpornit-o pe căi nepermise şi au fost pierduţi.

29 Şi acum eu, Nefi, nu spun atoate cuvintele tatălui meu.

30 Dar, ca să scriu mai pe scurt, iată, el a văzut alte mulţimi făcându-şi drum înainte; şi au venit, s-au apucat de capătul abarei de fier; şi şi-au făcut drum înainte, ţinându-se tot timpul bine de bara de fier, până când au ajuns şi au căzut jos şi au luat din fructul pomului.

31 Şi a văzut, de asemenea, alte amulţimi făcându-şi drum către clădirea aceea mare şi spaţioasă.

32 Şi s-a întâmplat că mulţi s-au înecat în adâncimile afântânii; şi mulţi s-au pierdut din vederea lui, rătăcindu-se pe drumuri necunoscute.

33 Şi mare a fost mulţimea care a intrat în acea clădire ciudată. Şi după ce au intrat în acea clădire, ei au arătat cu degetul cu adispreţ către mine şi către cei care, de asemenea, luau din fruct; dar noi nu i-am luat în seamă.

34 Acestea sunt cuvintele tatălui meu: Căci toţi cei care i-au aluat în seamă au căzut.

35 Iar aLaman şi Lemuel nu au luat din fruct, a spus tatăl meu.

36 Şi s-a întâmplat că după ce tatăl meu a spus toate cuvintele despre visul sau viziunea sa, cuvinte care erau multe la număr, el ne-a spus că, din cauza lucrurilor pe care le-a văzut într-o viziune, se temea foarte tare pentru Laman şi Lemuel; da, el se temea că ei vor fi alungaţi din prezenţa Domnului.

37 Şi atunci el i-a îndemnat, cu toată simţirea unui apărinte blând, să asculte de cuvintele lui, căci poate Domnul va fi milos cu ei şi nu-i va alunga; da, tatăl meu le-a predicat lor.

38 Şi după ce le-a predicat şi le-a profeţit despre multe lucruri, el le-a cerut să ţină poruncile Domnului; şi a încetat să le mai vorbească.

◀

2a

GS Revelaţie; Vis.

◀

b

1 Ne. 10:17. GS Viziune.

◀

3a

1 Ne. 8:14–18.

◀

4a

1 Ne. 8:35–36.

◀

5a

JS—I 1:30–32.

◀

8a

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

9a

Mat. 13:38.

◀

10a

Gen. 2:9; Apoc. 2:7; 22:2; 1 Ne. 11:4, 8–25. GS Pomul vieţii.

◀

b

Alma 32:41–43.

◀

11a

Alma 5:34.

◀

b

1 Ne. 11:8.

◀

12a

GS Bucurie.

◀

b

Alma 36:24.

◀

c

1 Ne. 15:36.

◀

13a

1 Ne. 12:16–18; 15:26–29.

◀

18a

2 Ne. 5:20–25.

◀

19a

Ps. 2:9; Apoc. 12:5; TJS, Apoc. 19:15; 1 Ne. 8:30; 11:25; 15:23–24.

◀

20a

Mat. 7:14; 2 Ne. 31:17–20.

◀

b

Mat. 13:38.

◀

21a

GS Cale.

◀

23a

1 Ne. 12:17; 15:24.

◀

24a

1 Ne. 8:10–12.

◀

25a

Rom. 1:16; 2 Tim. 1:8; Alma 46:21; Morm. 8:38.

◀

26a

1 Ne. 11:35–36; 12:18.

◀

27a

GS Mândrie.

◀

28a

2 Pet. 2:19–22.

◀

b

Marcu 4:14–20; 8:38; Luca 8:11–15; Ioan 12:42–43.

◀

c

GS Apostazie.

◀

29a

1 Ne. 1:16–17.

◀

30a

1 Ne. 15:23–24.

◀

31a

Mat. 7:13.

◀

32a

1 Ne. 15:26–29.

◀

33a

GS (a) Persecuta, persecuţie.

◀

34a

Ex. 23:2.

◀

35a

1 Ne. 8:17–18; 2 Ne. 5:19–24.

◀

37a

GS Familia; Părinţi.

Capitolul 9

Nefi face două rânduri de cronici—Fiecare dintre ele poartă numele de plăcile lui Nefi—Plăcile cele mai mari conţin o istorie seculară; plăcile cele mai mici se ocupă mai ales de lucruri sfinte. Circa 600–592 î.H.

1 Şi pe toate lucrurile acestea le-a văzut şi le-a auzit şi le-a spus tatăl meu în timp ce el trăia într-un cort în avalea lui Lemuel, precum şi mult mai multe lucruri care nu pot fi scrise pe aceste plăci.

2 Şi acum, după cum am vorbit despre aceste plăci, iată, ele nu sunt plăcile pe care fac o relatare completă a istoriei poporului meu; căci aplăcilor pe care fac o relatare completă a poporului meu le-am dat numele de Nefi; prin urmare, ele sunt numite plăcile lui Nefi, după propriul meu nume; şi aceste plăci, de asemenea, sunt numite plăcile lui Nefi.

3 Cu toate acestea, eu am primit poruncă de la Domnul să fac aceste plăci cu ascopul special ca să existe o relatare gravată despre bslujirea poporului meu.

4 Pe celelalte plăci trebuie să fie gravată o relatare despre domnia regilor şi despre războaiele şi conflictele poporului meu; prin urmare, aceste plăci sunt în cea mai mare parte despre slujire; iar acelelalte plăci sunt în cea mai mare parte despre domnia regilor şi despre războaiele şi conflictele poporului meu.

5 Prin urmare, Domnul mi-a dat poruncă să fac aceste plăci pentru scopul Lui aînţelept, scop pe care eu nu îl cunosc.

6 Dar Domnul acunoaşte toate lucrurile de la început; prin urmare, El pregăteşte o cale pentru înfăptuirea tuturor lucrărilor Sale printre copiii oamenilor; căci, iată, El are toată bputerea pentru înfăptuirea tuturor cuvintelor Sale. Şi aşa este. Amin.

◀

1a

1 Ne. 2:4–6, 8, 14–15; 16:6.

◀

2a

1 Ne. 19:2, 4; Iacov 3:13–14; C. lui M. 1:2–11; D&L 10:38–40. GS Plăci.

◀

3a

D&L 3:19.

◀

b

1 Ne. 6:3.

◀

4a

Iacov 1:2–4; C. lui M. 1:10.

◀

5a

1 Ne. 19:3; C. lui M. 1:7; Alma 37:2, 12, 14.

◀

6a

2 Ne. 9:20; D&L 38:2; Moise 1:6, 35. GS Atotcunoscător.

◀

b

Mat. 28:18.

Capitolul 10

Lehi prezice că Iudeii vor fi luaţi în robie de babilonieni—El vorbeşte despre venirea printre iudei a unui Mesia, Salvator şi Mântuitor—Lehi vorbeşte şi despre venirea aceluia care-L va boteza pe Mielul lui Dumnezeu—Lehi vorbeşte despre moartea şi învierea lui Mesia—El compară împrăştierea şi adunarea laolaltă a Israelului cu un măslin—Nefi vorbeşte despre Fiul lui Dumnezeu, despre darul Duhului Sfânt şi despre nevoia de dreptate. Circa 600–592 î.H.

1 Şi acum eu, Nefi, încep să fac o relatare pe aaceste plăci despre faptele mele, domnia şi slujirea mea; de aceea, ca să încep relatarea mea, trebuie să vorbesc cumva despre faptele tatălui meu şi, de asemenea, despre cele ale fraţilor mei.

2 Căci iată, s-a întâmplat că după ce tatăl meu a terminat de spus cuvintele despre avisul lui şi, de asemenea, după ce i-a îndemnat la devotament total, le-a vorbit despre Iudei—

3 Precum că, după ce ei vor fi distruşi, chiar acel mare oraş al aIerusalimului, şi, după ce mulţi vor fi bduşi robi în cBabilon, la timpul ales de Domnul, ei se vor dreîntoarce, da, vor fi chiar aduşi înapoi din robie; şi, după ce ei vor fi aduşi înapoi din robie, vor pune din nou stăpânire peste ţara moştenirii lor.

4 Da, chiar la aşase sute de ani de când tatăl meu a părăsit Ierusalimul, un bprofet va înălţa Domnul Dumnezeu printre iudei—şi anume, chiar cMesia sau, cu alte cuvinte, un Salvator al lumii.

5 Şi el a mai vorbit şi despre profeţi, cât de mulţi amărturisiseră despre aceste lucruri privitoare la acest Mesia, despre care el vorbise, sau acest Mântuitor al lumii.

6 Prin urmare, toată omenirea era într-o stare de apierzanie şi decădere şi aşa ar fi pentru totdeauna, dacă nu ar avea nădejde în acest Mântuitor.

7 Şi el a mai vorbit despre un aprofet care trebuia să vină înaintea lui Mesia, pentru a pregăti calea Domnului—

8 Da, chiar el trebuia să se ducă şi să strige în pustiu: aPregătiţi calea Domnului şi faceţi cărările Lui drepte; căci printre voi este Unul pe care voi nu-L cunoaşteţi; şi El este mai puternic decât mine, căci eu nici curelele încălţămintei nu sunt vrednic să I le dezleg. Şi tatăl meu a vorbit mult despre acest lucru.

9 Şi tatăl meu a spus că el va boteza în aBetabara, dincolo de Iordan; şi a spus, de asemenea, că el va boteza cu apă; şi anume că Îl va bboteza pe Mesia cu apă.

10 Şi după ce L-a botezat pe Mesia cu apă, el trebuia să recunoască şi să depună mărturie că el L-a botezat pe aMielul lui Dumnezeu care trebuia să ia păcatele lumii.

11 Şi s-a întâmplat că după ce tatăl meu a spus aceste cuvinte, el le-a vorbit fraţilor mei despre Evanghelia care va fi propovăduită printre iudei, precum şi despre arătăcirea iudeilor în bnecredinţă. Şi după ce ei Îl vor fi cucis pe Mesia, Cel care va veni, şi după ce va fi fost ucis, El se va dscula din morţi şi se va face cunoscut neamurilor prin eDuhul Sfânt.

12 Da, chiar, tatăl meu a vorbit mult despre neamuri şi despre casa lui Israel, precum că ei se vor asemăna cu un amăslin ale cărui ramuri trebuie să fie rupte şi bîmprăştiate pe toată faţa pământului.

13 Prin urmare, el a spus că trebuie să fim conduşi cu toţii pe apământul făgăduinţei pentru îndeplinirea cuvântului Domnului, că noi trebuie să fim împrăştiaţi pe toată faţa pământului.

14 Şi, după ce casa lui Israel va fi împrăştiată, ei vor fi aadunaţi iarăşi laolaltă; sau, în sfârşit, după ce bneamurile au primit plenitudinea Evangheliei, ramurile naturale ale cmăslinului, sau rămăşiţele casei lui Israel, vor fi altoite sau vor ajunge la cunoaşterea lui Mesia cel Adevărat, Domnul lor şi Mântuitorul lor.

15 Şi în acest fel de vorbire a profeţit tatăl meu şi le-a vorbit fraţilor mei mult mai multe lucruri pe care nu le scriu în cartea aceasta; pentru că am scris în acealaltă carte a mea atât de multe câte mi s-au părut potrivite.

16 Şi toate aceste lucruri despre care am vorbit s-au întâmplat în timp ce tatăl meu trăia într-un cort în valea lui Lemuel.

17 Şi s-a întâmplat că după ce eu, Nefi, auzind toate acuvintele tatălui meu despre lucrurile pe care le-a văzut într-o bviziune, precum şi lucrurile pe care le-a cuvântat prin puterea Duhului Sfânt, putere pe care a căpătat-o prin credinţă în Fiul lui Dumnezeu—iar Fiul lui Dumnezeu era cMesia care trebuia să vină—eu, Nefi, am fost, de asemenea, dornic să pot vedea, auzi şi cunoaşte aceste lucruri prin puterea Duhului Sfânt, care este ddarul lui Dumnezeu către toţi aceia care Îl caută cu esârguinţă atât în timpurile fvechi, cât şi atunci când El Însuşi se va arăta copiilor oamenilor.

18 Căci El este aacelaşi ieri, astăzi şi în vecii vecilor; iar calea este pregătită pentru toţi oamenii de la întemeierea lumii, dacă aşa le este menit să se pocăiască şi să vină la El.

19 Pentru că cel care caută cu sârguinţă va găsi; iar atainele lui Dumnezeu le vor fi dezvăluite lor prin puterea bDuhului Sfânt, în timpurile de acum, la fel ca în timpurile din vechime, la fel ca în timpurile care vor veni; prin urmare, ccalea Domnului este un cerc veşnic.

20 De aceea aminteşte-ţi, o omule, că pentru toate faptele tale vei fi adus la ajudecată.

21 Prin urmare, dacă ai ales să faci ticăloşii în zilele tale de aîncercare, atunci vei fi găsit bnecurat în faţa scaunului de judecată al lui Dumnezeu; şi nici un lucru necurat nu poate locui cu Dumnezeu; prin urmare, va trebui să fii alungat pentru totdeauna.

22 Iar Duhul Sfânt mi-a dat autoritate ca să spun aceste lucruri şi să nu le tăgăduiesc.

◀

1a

1 Ne. 9:1–5; 19:1–6; Iacov 1:1–4.

◀

2a

1 Ne. 8.

◀

3a

Est. 2:6; 2 Ne. 6:8; Hel. 8:20–21.

◀

b

2 Ne. 25:10. GS Cronologie—587 î.H.

◀

c

Ezec. 24:2; 1 Ne. 1:13; Omni 1:15.

◀

d

Ier. 29:10; 2 Ne. 6:8–9.

◀

4a

1 Ne. 19:8; 2 Ne. 25:19; 3 Ne. 1:1.

◀

b

1 Ne. 22:20–21.

◀

c

GS Mesia.

◀

5a

Iacov 7:11; Mosia 13:33; Hel. 8:19–24; 3 Ne. 20:23–24.

◀

6a

GS Căderea lui Adam şi a Evei.

◀

7a

1 Ne. 11:27; 2 Ne. 31:4.

◀

8a

Isa. 40:3; Mat. 3:1–3.

◀

9a

Ioan 1:28.

◀

b

GS Ioan Botezătorul.

◀

10a

GS Mielul lui Dumnezeu.

◀

11a

Iacov 4:14–18.

◀

b

Morm. 5:14.

◀

c

GS Isus Hristos; Răstignire.

◀

d

GS Înviere.

◀

e

GS Duhul Sfânt.

◀

12a

Gen. 49:22–26; 1 Ne. 15:12; 2 Ne. 3:4–5; Iacov 5; 6:1–7. GS Măslin; Via Domnului.

◀

b

1 Ne. 22:3–8. GS Israel—Împrăştierea Israelului.

◀

13a

1 Ne. 2:20. GS Pământul făgăduinţei.

◀

14a

GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

b

1 Ne. 13:42; D&L 14:10.

◀

c

Iacov 5:8, 52, 54, 60, 68.

◀

15a

1 Ne. 1:16–17.

◀

17a

Enos 1:3; Alma 36:17.

◀

b

1 Ne. 8:2.

◀

c

GS Mesia.

◀

d

GS Duhul Sfânt.

◀

e

Moro. 10:4–5, 7, 19.

◀

f

D&L 20:26.

◀

18a

Evr. 13:8; Morm. 9:9; D&L 20:12. GS Dumnezeu, divinitate.

◀

19a

GS Tainele lui Dumnezeu.

◀

b

GS Duhul Sfânt.

◀

c

Alma 7:20; D&L 3:2; 35:1.

◀

20a

Ecl. 12:14; 2 Ne. 9:46. GS Judecată, ultima.

◀

21a

Alma 34:32–35.

◀

b

1 Cor. 6:9–10; 3 Ne. 27:19; D&L 76:50–62; Moise 6:57.

Capitolul 11

Nefi vede Spiritul Domnului şi i se arată în viziune pomul vieţii—El o vede pe mama Fiului lui Dumnezeu şi află despre pogorârea lui Dumnezeu—El vede botezul, slujirea şi răstignirea Mielului lui Dumnezeu—El vede, de asemenea, chemarea şi slujirea celor Doisprezece Apostoli ai Mielului. Circa 600–592 î.H.

1 Căci, s-a întâmplat că, după ce am dorit să cunosc lucrurile pe care tatăl meu le văzuse şi crezând că Domnul putea să mi le facă şi mie cunoscute, aşa cum stăteam acumpănind în inima mea, am fost bpurtat în Spiritul Domnului, da, pe un cmunte foarte înalt pe care nu-l văzusem niciodată până atunci şi pe care niciodată până atunci nu pusesem piciorul.

2 Iar Spiritul mi-a spus: Iată, ce doreşti tu?

3 Iar eu am spus: Doresc să văd lucrurile pe care tatăl meu le-a avăzut.

4 Iar Spiritul mi-a spus: Crezi că tatăl tău a văzut apomul despre care a vorbit?

5 Iar eu am spus: Da, Tu ştii că eu acred toate cuvintele tatălui meu.

6 Şi atunci când am spus aceste cuvinte, Spiritul a strigat cu glas tare astfel: Osana Domnului, Dumnezeului Cel Prea Înalt; căci El este Dumnezeu peste tot apământul, da, chiar mai presus de orice. Şi binecuvântat eşti tu, Nefi, căci tu bcrezi în Fiul Dumnezeului Cel Prea Înalt; prin urmare, vei vedea lucrurile pe care le-ai dorit.

7 Şi iată, acest lucru îţi va fi dat ca un asemn că, după ce ai văzut pomul care purta fructul pe care tatăl tău l-a gustat, vei vedea, de asemenea, un Om pogorându-se din cer şi vei depune mărturie despre El; şi după ce vei depune mărturie despre El, vei mai bdepune mărturie că El este Fiul lui Dumnezeu.

8 Şi s-a întâmplat că Spiritul mi-a spus: Priveşte! Şi eu am privit şi am văzut un pom; şi el era la fel ca apomul pe care îl văzuse tatăl meu; iar frumuseţea lui era mult mai presus, da, depăşind orice frumuseţe; iar balbul lui depăşea albul zăpezii troienite.

9 Şi s-a întâmplat că după ce am văzut pomul, am spus către Spirit: Văd că Tu mi-ai arătat pomul care este mai de apreţ decât orice.

10 Iar El mi-a spus: Ce doreşti?

11 Iar eu I-am spus: Să cunosc aînţelesul tuturor acestora—căci eu I-am vorbit aşa cum vorbeşte un om; căci am văzut că avea bînfăţişarea unui om; şi cu toate acestea am ştiut că era Spiritul Domnului; iar El mi-a vorbit aşa cum un om vorbeşte cu un alt om.

12 Şi s-a întâmplat că mi-a spus: Priveşte! Şi eu am privit aşa ca şi cum aş fi privit către El, dar nu L-am văzut; căci El dispăruse din faţa mea.

13 Şi s-a întâmplat că am privit şi am văzut oraşul cel mare al Ierusalimului, precum şi alte oraşe. Şi am văzut oraşul aNazaret; iar în oraşul Nazaret am văzut o bfecioară şi ea era foarte frumoasă şi albă.

14 Şi s-a întâmplat că am văzut acerurile deschizându-se; şi un înger s-a pogorât rămânând în picioare în faţa mea; şi el mi-a spus: Nefi, ce vezi tu?

15 Iar eu i-am spus: O fecioară foarte frumoasă şi pură, mai presus de toate celelalte fecioare.

16 Iar el mi-a spus: Înţelegi tu bunăvoinţa lui Dumnezeu?

17 Iar eu i-am spus: Eu ştiu că El îi iubeşte pe copiii Săi; şi totuşi, eu nu cunosc înţelesul tuturor lucrurilor.

18 Iar el mi-a spus: Iată, afecioara pe care o vezi este bmama Fiului lui Dumnezeu, după trup.

19 Şi s-a întâmplat că am văzut că ea era purtată de acolo în Spirit; şi după ce a fost purtată de acolo în aSpirit pentru un timp, îngerul mi-a vorbit, zicând: Priveşte!

20 Şi am privit şi am văzut-o iarăşi pe fecioară, purtând un acopil în braţe.

21 Iar îngerul mi-a spus: Iată-L pe aMielul Dumnezeului, da, chiar bFiul cTatălui Veşnic! Cunoşti tu înţelesul dpomului pe care tatăl tău l-a văzut?

22 Iar eu i-am răspuns, zicând: Da, este adragostea lui Dumnezeu care se răsfrânge în inimile copiilor oamenilor; de aceea, ea este de dorit mai presus de toate lucrurile.

23 Iar el mi-a vorbit, zicând: Da, şi cea mai aplăcută sufletului.

24 Şi după ce a spus aceste cuvinte, el mi-a spus: Priveşte! Şi am privit şi L-am văzut pe Fiul lui Dumnezeu aînaintând printre copiii oamenilor; şi i-am văzut pe mulţi căzând la picioarele Lui şi preaslavindu-L.

25 Şi s-a întâmplat că am văzut că abara de fier pe care tatăl meu a văzut-o era cuvântul lui Dumnezeu care ducea la izvorul apelor bvieţii sau la cpomul vieţii; apele acestea reprezentând dragostea lui Dumnezeu; şi eu am văzut că pomul vieţii era un simbol al dragostei lui Dumnezeu.

26 Iar îngerul mi-a spus iarăşi: Priveşte şi vezi abunăvoinţa lui Dumnezeu!

27 Iar eu am privit şi L-am avăzut pe Mântuitorul lumii despre care vorbise tatăl meu; şi, de asemenea, l-am văzut pe bprofetul care trebuia să pregătească calea înaintea Lui. Iar Mielul lui Dumnezeu a mers înainte şi a fost botezat de către el; iar după ce a fost cbotezat, am văzut cerurile deschizându-se şi pe Duhul Sfânt pogorând din cer şi stând asupra Lui în chip de dporumbel.

28 Şi am văzut că El a mers înainte, slujind poporului, cu aputere şi cu mare slavă; iar noroadele erau adunate laolaltă ca să-L audă pe El; şi am văzut că L-au alungat dintre ei.

29 Şi am mai văzut pe alţi adoisprezece mergând după El. Şi s-a întâmplat că ei erau purtaţi în Spirit din faţa mea şi nu i-am mai văzut.

30 Şi s-a întâmplat că îngerul mi-a vorbit iarăşi, zicând: Priveşte! Şi am privit şi am văzut cerurile deschizându-se iarăşi şi am văzut aîngeri pogorând asupra copiilor oamenilor; şi ei le-au slujit acestora.

31 Iar el mi-a vorbit iarăşi, zicând: Priveşte! Şi am privit şi L-am văzut pe Mielul lui Dumnezeu mergând înainte printre copiii oamenilor. Şi am văzut mulţimi de oameni care erau bolnavi şi chinuiţi de tot felul de boli, precum şi de adiavoli şi de spirite bnecurate; iar îngerul mi-a vorbit şi mi-a arătat toate aceste lucruri. Iar ei au fost cvindecaţi prin puterea Mielului lui Dumnezeu; iar diavolii şi spiritele necurate au fost alungate.

32 Şi s-a întâmplat că îngerul mi-a vorbit iarăşi, zicând: Priveşte! Şi eu am privit şi L-am văzut pe Mielul lui Dumnezeu cum era luat de către oameni; da, Fiul Dumnezeului Veşnic era ajudecat de către lume; şi am văzut şi depun mărturie.

33 Şi eu, Nefi, am văzut că El a fost ridicat pe acruce şi a fost bucis pentru păcatele lumii.

34 Şi după ce El a fost ucis, am văzut că mulţimile pământului erau adunate laolaltă ca să lupte împotriva Apostolilor Mielului; căci aşa erau numiţi cei Doisprezece de către îngerul Domnului.

35 Iar mulţimea pământului era adunată laolaltă; şi am văzut că ea era adunată într-o aclădire mare şi spaţioasă, la fel ca aceea pe care tatăl meu a văzut-o. Iar îngerul Domnului mi-a vorbit iarăşi, zicând: Iată lumea şi înţelepciunea ei; da, iată cum cei din casa lui Israel s-au adunat laolaltă ca să lupte împotriva celor Doisprezece Apostoli ai Mielului.

36 Şi s-a întâmplat că am văzut şi depun mărturie că acea clădire mare şi spaţioasă era amândria lumii; şi ea s-a dărâmat, iar căderea ei a fost grozavă. Iar îngerul Domnului mi-a vorbit iarăşi, zicând: Aşa va fi distrugerea tuturor naţiunilor, neamurilor, limbilor şi popoarelor care vor lupta împotriva celor Doisprezece Apostoli ai Mielului.

◀

1a

D&L 76:19. GS (a) Cugeta.

◀

b

2 Cor. 12:1–4; Apoc. 21:10; 2 Ne. 4:25; Moise 1:1.

◀

c

Deut. 10:1; Eter 3:1.

◀

3a

1 Ne. 8:2–34.

◀

4a

1 Ne. 8:10–12; 15:21–22.

◀

5a

1 Ne. 2:16.

◀

6a

Ex. 9:29; 2 Ne. 29:7; 3 Ne. 11:14; Moise 6:44.

◀

b

GS (a) Crede.

◀

7a

GS Semn.

◀

b

GS Mărturie.

◀

8a

1 Ne. 8:10.

◀

b

1 Ne. 8:11.

◀

9a

1 Ne. 11:22–25.

◀

11a

Gen. 40:8.

◀

b

Eter 3:15–16.

◀

13a

Mat. 2:23.

◀

b

Luca 1:26–27; Alma 7:10. GS Maria, mama lui Isus.

◀

14a

Ezec. 1:1; 1 Ne. 1:8.

◀

18a

Isa. 7:14; Luca 1:34–35.

◀

b

Mosia 3:8.

◀

19a

Mat. 1:20.

◀

20a

Luca 2:16.

◀

21a

GS Mielul lui Dumnezeu.

◀

b

GS Isus Hristos.

◀

c

GS Dumnezeu, divinitate—Dumnezeu Tatăl.

◀

d

1 Ne. 8:10; Alma 5:62. GS Pomul vieţii.

◀

22a

GS Dragoste.

◀

23a

GS Bucurie.

◀

24a

Luca 4:14–21.

◀

25a

1 Ne. 8:19.

◀

b

GS Apă vie.

◀

c

Gen. 2:9; Alma 32:40–41; Moise 4:28, 31.

◀

26a

1 Ne. 11:16–33.

◀

27a

2 Ne. 25:13.

◀

b

Mat. 11:10; 1 Ne. 10:7–10; 2 Ne. 31:4.

◀

c

GS Botez, (a) boteza.

◀

d

GS Porumbel, semnul.

◀

28a

D&L 138:25–26.

◀

29a

GS Apostol.

◀

30a

GS Îngeri.

◀

31a

Marcu 5:15–20; Mosia 3:5–7. GS Diavol.

◀

b

GS Spirit—Spirite rele.

◀

c

GS (a) Tămădui, tămăduiri.

◀

32a

Marcu 15:17–20.

◀

33a

Ioan 19:16–19; Mosia 3:9–10; 3 Ne. 27:14. GS Cruce.

◀

b

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

35a

1 Ne. 8:26; 12:18.

◀

36a

GS Mândrie.

Capitolul 12

Nefi vede într-o viziune ţara făgăduinţei; dreptatea, nedreptatea şi decăderea locuitorilor ei; venirea printre ei a Mielului lui Dumnezeu; cum cei Doisprezece Ucenici şi cei Doisprezece Apostoli vor judeca Israelul; starea dezgustătoare şi murdară a celor care rătăcesc în necredinţă. Circa 600–592 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că îngerul mi-a spus: Priveşte şi vezi-ţi seminţia, precum şi pe aceea a fraţilor tăi. Iar eu am privit şi am văzut aţara făgăduinţei; şi am văzut mulţimi de oameni, da, aşa de multe la număr ca şi nisipul mării.

2 Şi s-a întâmplat că am văzut mulţimi adunate laolaltă ca să lupte unele împotriva altora; şi am văzut arăzboaie şi zvonuri de războaie, şi multe vărsări de sânge cu sabia în rândurile poporului meu.

3 Şi s-a întâmplat că am văzut multe generaţii murind din cauza războaielor şi a conflictelor din ţară; şi eu am văzut multe oraşe, da, chiar dacă nu le-am numărat.

4 Şi s-a întâmplat că am văzut anegura bîntunericului pe faţa ţării făgăduinţei; şi am văzut fulgere şi am auzit tunete şi cutremure de pământ, precum şi tot felul de zgomote tumultuoase; şi am văzut pământul şi pietrele cutremurându-se; şi am văzut munţi sfărâmându-se în bucăţi; şi am văzut câmpiile pământului cum erau despicate; şi i-am văzut multe oraşe cscufundându-se; şi i-am văzut pe mulţi arzând în foc; şi am văzut pe mulţi căzând la pământ din cauza cutremurelor.

5 Şi s-a întâmplat că, după ce am văzut aceste lucruri, am văzut cum aaburul întunericului s-a risipit de pe faţa pământului; şi iată, am văzut mulţimi care nu căzuseră din cauza judecăţilor mari şi înfricoşătoare ale Domnului.

6 Şi am văzut cerurile deschizându-se şi pe aMielul lui Dumnezeu pogorând din cer; iar El a coborât şi li S-a arătat.

7 Şi, de asemenea, am văzut şi depun mărturie că Duhul Sfânt s-a pogorât asupra celorlalţi adoisprezece; iar ei erau rânduiţi de Dumnezeu şi aleşi.

8 Iar îngerul mi-a vorbit, zicând: Iată-i pe cei doisprezece ucenici ai Mielului care sunt aleşi ca să slujească printre cei din seminţia ta.

9 Iar el mi-a spus: Îţi aduci aminte de cei aDoisprezece Apostoli ai Mielului? Iată, ei sunt cei care le vor bjudeca pe cele douăsprezece triburi ale lui Israel; prin urmare, cei doisprezece preoţi din seminţia ta vor fi judecaţi de către ei; căci voi sunteţi din casa lui Israel.

10 Şi aceşti adoisprezece preoţi pe care tu îi vezi vor judeca pe cei din seminţia ta. Şi iată, ei sunt drepţi în vecii vecilor; căci datorită credinţei lor în Mielul lui Dumnezeu, bveşmintele lor sunt albite în sângele Lui.

11 Iar îngerul mi-a spus: Priveşte! Iar eu am privit şi am văzut atrei generaţii murind în dreptate; iar veşmintele lor erau albe, la fel ca şi cele ale Mielului lui Dumnezeu. Iar îngerul a spus către mine: Acestea sunt albite în sângele Mielului datorită credinţei lor în El.

12 Iar eu, Nefi, am văzut, de asemenea, pe mulţi din a apatra generaţie murind în dreptate.

13 Şi s-a întâmplat că am văzut mulţimile pământului adunate laolaltă.

14 Iar îngerul a spus către mine: Iată seminţia ta, precum şi seminţia fraţilor tăi.

15 Şi s-a întâmplat că am privit şi am văzut oamenii din seminţia mea adunaţi laolaltă în mulţimi aîmpotriva celor din seminţia fraţilor mei; şi ei erau adunaţi laolaltă ca să lupte.

16 Iar îngerul mi-a vorbit, zicând: Iată fântâna cu apă amurdară pe care tatăl tău a văzut-o; da, chiar şi brâul despre care a vorbit; iar adâncimile lor sunt adâncimile ciadului.

17 Iar anegurile întunericului sunt ademenirile diavolului, care borbesc ochii şi împietresc inimile copiilor oamenilor şi îi duc pe aceştia pe drumuri clargi pentru ca ei să dispară şi să fie pierduţi.

18 Iar aclădirea cea mare şi spaţioasă pe care tatăl tău a văzut-o este bînchipuirea deşartă şi cmândria copiilor oamenilor. Şi o dprăpastie mare şi înfricoşătoare îi despărţea pe ei; da, chiar cuvântul edreptăţii Dumnezeului Veşnic, şi Mesia, care este Mielul lui Dumnezeu despre care Duhul Sfânt depune mărturie de la începutul lumii până la acest timp, şi din acest timp până în vecii vecilor.

19 Şi în timp ce îngerul spunea aceste cuvinte, am privit şi am văzut că cei din seminţia fraţilor mei luptau împotriva celor din seminţia mea, potrivit cuvântului îngerului; şi din cauza mândriei celor din seminţia mea şi a aademenirilor diavolului, am văzut că cei din seminţia fraţilor mei i-au bînvins pe cei din seminţia mea.

20 Şi s-a întâmplat că am privit şi am văzut pe cei din seminţia fraţilor mei cum i-au învins pe cei din seminţia mea; şi ei au mers înainte în mulţimi pe întinsul ţării.

21 Şi i-am văzut adunaţi laolaltă în mulţimi; şi am văzut arăzboaie şi zvonuri de războaie printre ei; iar în războaie şi în zvonuri de războaie am văzut murind multe generaţii.

22 Iar îngerul mi-a spus: Iată, aceştia vor arătăci în necredinţă.

23 Şi s-a întâmplat că am văzut că, după ce căzuseră în necredinţă, au devenit un popor aîntunecat la culoare şi dezgustător, un popor bmurdar, plin de ctrândăvie şi de tot felul de urâciuni.

◀

1a

GS Pământul făgăduinţei.

◀

2a

Enos 1:24; Morm. 8:7–8. GS Război.

◀

4a

Hel. 14:20–28.

◀

b

1 Ne. 19:10.

◀

c

3 Ne. 8:14.

◀

5a

3 Ne. 8:20; 10:9.

◀

6a

2 Ne. 26:1, 9; 3 Ne. 11:3–17.

◀

7a

3 Ne. 12:1; 19:12–13.

◀

9a

Luca 6:13.

◀

b

Mat. 19:28; D&L 29:12. GS Judecată, ultima.

◀

10a

3 Ne. 27:27; Morm. 3:18–19.

◀

b

Apoc. 7:14; Alma 5:21–27; 13:11–13; 3 Ne. 27:19–20.

◀

11a

2 Ne. 26:9–10; 3 Ne. 27:30–32.

◀

12a

Alma 45:10–12; Hel. 13:5, 9–10; 3 Ne. 27:32; 4 Ne. 1:14–27.

◀

15a

Morm. 6.

◀

16a

GS Murdărie, necurăţenie.

◀

b

1 Ne. 8:13; 15:26–29.

◀

c

GS Iad.

◀

17a

1 Ne. 8:23; 15:24; D&L 10:20–32.

◀

b

GS Apostazie.

◀

c

Mat. 7:13–14.

◀

18a

1 Ne. 8:26; 11:35–36.

◀

b

Ier. 7:24.

◀

c

GS Mândrie.

◀

d

Luca 16:26; 1 Ne. 15:28–30.

◀

e

GS Dreptate.

◀

19a

GS Ispită, (a) ispiti.

◀

b

Iarom 1:10; C. lui M. 1:1–2.

◀

21a

Morm. 8:8; Moro. 1:2. GS Război.

◀

22a

1 Ne. 15:13; 2 Ne. 26:15.

◀

23a

2 Ne. 26:33.

◀

b

2 Ne. 5:20–25.

◀

c

GS Leneş, lenevie.

Capitolul 13

Nefi vede într-o viziune biserica diavolului ridicată printre neamuri, descoperirea şi colonizarea Americii, pierderea multor părţi clare şi preţioase ale Bibliei, starea de apostazie a neamurilor care a urmat, restaurarea Evangheliei, apariţia scripturilor din zilele din urmă şi construirea Sionului. Circa 600–592 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că îngerul mi-a vorbit, zicând: Priveşte! Iar eu am privit şi am văzut multe neamuri şi împărăţii.

2 Iar îngerul mi-a spus: Ce vezi tu? Iar eu am spus: Văd multe popoare şi împărăţii.

3 Iar el mi-a spus: Acestea sunt popoarele şi împărăţiile neamurilor.

4 Şi s-a întâmplat că eu am văzut printre popoarele aneamurilor formarea unei biserici bmari.

5 Iar îngerul mi-a spus: Iată formarea unei biserici care este cea mai odioasă, mai odioasă decât toate celelalte biserici, care îi aucide pe sfinţii lui Dumnezeu, da, şi îi torturează şi îi leagă şi îi înjugă cu bjug de fier şi îi coboară în robie.

6 Şi s-a întâmplat că am văzut această biserică amare şi odioasă; şi l-am văzut pe bdiavolul care era întemeietorul ei.

7 Şi am văzut, de asemenea, aaur şi argint şi mătase, şi veşminte roşii, strălucitoare, şi pânze fin ţesute, şi tot felul de haine de preţ; şi am văzut multe curve.

8 Iar îngerul mi-a vorbit, zicând: Iată, aurul, şi argintul, şi mătăsurile, şi veşmintele roşii, strălucitoare, şi pânzele fin ţesute, şi hainele de preţ, şi curvele sunt adorinţele acestei biserici mari şi odioase.

9 Şi, de asemenea, pentru a câştiga lauda lumii, ei îi adistrug pe sfinţii lui Dumnezeu şi îi coboară în robie.

10 Şi s-a întâmplat că m-am uitat şi am văzut multe ape; şi acestea despărţeau neamurile de cei din seminţia fraţilor mei.

11 Şi s-a întâmplat că îngerul mi-a spus: Iată, mânia lui Dumnezeu este asupra celor din seminţia fraţilor tăi.

12 Şi am privit şi am văzut un om printre neamuri, care era despărţit de cei din seminţia fraţilor mei de către apele cele multe; şi am văzut aSpiritul lui Dumnezeu că s-a pogorât şi a lucrat asupra oamenilor; şi El a mers înainte pe apele cele multe, chiar până la cei din seminţia fraţilor mei care erau în ţara făgăduinţei.

13 Şi s-a întâmplat că am văzut Spiritul lui Dumnezeu cum a lucrat asupra altor neamuri; şi ele au mers înainte, afară din robie, peste apele cele multe.

14 Şi s-a întâmplat că am văzut multe amulţimi de neamuri în bţara făgăduinţei; şi am văzut mânia lui Dumnezeu asupra celor din seminţia fraţilor mei; şi ei au fost cîmprăştiaţi în faţa neamurilor şi au fost pedepsiţi.

15 Iar eu am văzut Spiritul Domnului, că era asupra neamurilor, iar acestea au prosperat şi au căpătat aţara drept moştenire; iar eu am văzut că ele erau albe şi foarte pure şi bfrumoase, la fel ca şi poporul meu înainte de a fi fost cucis.

16 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, am văzut că neamurile care au ieşit din robie s-au plecat cu umilinţă în faţa Domnului; iar puterea Domnului era cu aele.

17 Iar eu am văzut că neamurile din patria lor mamă erau adunate laolaltă peste ape şi peste ţară ca să lupte împotriva lor.

18 Şi am văzut că puterea lui Dumnezeu era cu ele şi că mânia lui Dumnezeu era peste toţi cei care erau adunaţi laolaltă ca să lupte împotriva lor.

19 Şi eu, Nefi, am văzut că neamurile care ieşiseră din robie erau asalvate prin puterea lui Dumnezeu din mâinile tuturor celorlalte popoare.

20 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, am văzut că ele prosperau în ţară; şi am văzut o acarte şi aceasta era răspândită printre ele.

21 Iar îngerul mi-a spus: Cunoşti înţelesul acestei cărţi?

22 Iar eu i-am răspuns: Nu-l cunosc.

23 Iar el a spus: Iată, ea iese din gura unui iudeu. Iar eu, Nefi, am văzut asta; iar el mi-a spus: aCartea pe care tu o vezi este o bcronică a cIudeilor care cuprinde legămintele Domnului pe care El le-a făcut cu cei din casa lui Israel; şi ea conţine, de asemenea, multe dintre profeţiile profeţilor celor sfinţi; şi ea este o cronică la fel ca şi inscripţiile de pe dplăcile de aramă, numai că ele nu sunt aşa de multe; cu toate acestea, ele cuprind legămintele Domnului pe care El le-a făcut cu casa lui Israel; de aceea, ele sunt de mare valoare pentru neamuri.

24 Iar îngerul Domnului mi-a spus: Tu ai văzut că această carte a ieşit din gura unui iudeu; şi atunci când a ieşit din gura unui iudeu, ea a cuprins plenitudinea Evangheliei Domnului despre care cei Doisprezece Apostoli depun mărturie; iar ei depun mărturie potrivit cu adevărul, care este în Mielul lui Dumnezeu.

25 Prin urmare, aceste lucruri se răspândesc de la aiudei către bneamuri, în puritatea lor, potrivit cu adevărul, care este în Dumnezeu.

26 Şi după ce ele sunt răspândite de mâna celor Doisprezece Apostoli ai Mielului de la iudei acătre neamuri, tu vezi formarea acelei bmari şi odioase cbiserici care este mai odioasă decât toate celelalte biserici; căci iată, ei au ddat deoparte din Evanghelia Mielului multe părţi care sunt esimple şi foarte preţioase; şi, de asemenea, multe legăminte ale Domnului au dat ei deoparte.

27 Şi toate acestea le-au făcut pentru ca să poată să strice drumurile drepte ale Domnului, pentru ca ei să poată să orbească ochii şi să întărească inimile copiilor oamenilor.

28 Prin urmare, ai văzut că, după ce cartea a trecut prin mâinile bisericii celei mari şi odioase, multe lucruri clare şi preţioase au fost date deoparte din carte, care este cartea Mielului lui Dumnezeu.

29 Şi după ce aceste lucruri clare şi preţioase au fost date deoparte, ea pătrunde printre toate popoarele neamurilor; şi după ce pătrunde printre toate popoarele neamurilor, da, chiar şi peste apele cele multe pe care tu le-ai văzut cu neamurile care au ieşit din robie, vezi—datorită multelor lucruri clare şi preţioase care au fost scoase din carte, care erau clare pentru înţelegerea copiilor oamenilor, potrivit cu limpezimea care este în Mielul lui Dumnezeu—datorită acestor lucruri, care sunt scoase din Evanghelia Mielului, foarte mulţi se poticnesc, da, într-aşa măsură, încât Satana are o mare putere asupra lor.

30 Şi totuşi, tu vezi că neamurile care au ieşit din robie şi au fost înălţate prin puterea lui Dumnezeu deasupra tuturor celorlalte popoare de pe faţa ţării, care este aleasă mai presus decât oricare altă ţară, care este ţara în care Domnul Dumnezeu a făcut legământ cu tatăl tău că seminţia acestuia o să aibă o aţară a moştenirii lor; prin urmare, tu vezi că Domnul Dumnezeu nu va permite ca neamurile să distrugă cu totul pe cei din bamestecul sămânţei tale, care sunt printre fraţii tăi.

31 Şi, de asemenea, El nu va permite ca neamurile să adistrugă seminţia fraţilor tăi.

32 Şi, de asemenea, Domnul Dumnezeu nu va permite ca neamurile să rămână pentru veşnicie în starea aceea groaznică de orbire în care tu vezi că sunt, din cauza părţilor celor mai clare şi preţioase ale Evangheliei Mielului, care au fost ascunse de către acea biserică aodioasă a cărei formare tu ai văzut-o.

33 Prin urmare spune Mielul lui Dumnezeu: Voi fi milos cu neamurile în timp ce voi vizita cu judecată mare rămăşiţa din casa lui Israel.

34 Şi s-a întâmplat că îngerul Domnului mi-a vorbit, zicând: Iată, spune Mielul lui Dumnezeu, după ce voi vizita arămăşiţa casei lui Israel—iar rămăşiţa asta despre care vorbesc este seminţia tatălui tău—prin urmare, după ce îi voi vizita cu judecată şi-i voi lovi cu mâna neamurilor; şi după ce neamurile se vor bpoticni foarte mult din cauza părţilor celor mai clare şi preţioase ale cEvangheliei Mielului, care au fost scoase de către acea biserică odioasă, care este mama curvelor, spune Mielul—voi fi milos cu neamurile în ziua aceea, în aşa măsură încât le voi daduce lor, prin puterea Mea, mult din Evanghelia Mea care va fi clară şi preţioasă, a zis Mielul.

35 Căci iată, spune Mielul: Mă voi arăta Eu Însumi celor din seminţia ta pentru ca ei să scrie multe lucruri pe care Eu le voi propovădui, care vor fi clare şi preţioase; iar după ce seminţia ta va fi distrusă şi va rătăci în necredinţă, precum şi seminţia fraţilor tăi, iată, aaceste lucruri vor fi ascunse pentru ca să ajungă până la neamuri prin darul şi puterea Mielului.

36 Şi în acestea va fi scrisă aEvanghelia Mea, spune Mielul, precum şi bstânca şi Salvarea Mea.

37 Şi abinecuvântaţi sunt aceia care vor căuta să înfăptuiască bSionul Meu în ziua aceea, căci ei vor avea cdarul şi puterea Duhului Sfânt; şi, dacă ei vor drăbda până la sfârşit, ei vor fi înălţaţi în ultima zi şi vor fi salvaţi în eÎmpărăţia nepieritoare a Mielului; şi toţi cei care vor fvesti pacea, da, vestea cea bună, cât de frumoşi vor fi ei sus pe munţi.

38 Şi s-a întâmplat că am văzut rămăşiţa seminţiei fraţilor mei, precum şi acartea Mielului lui Dumnezeu, care a ieşit din gura iudeului, cum a pătruns de la neamuri bpână la rămăşiţa seminţiei fraţilor mei.

39 Şi după ce a pătruns printre ei, am văzut alte acărţi care au pătruns prin puterea Mielului de la neamuri până la ei, pentru bconvingerea neamurilor şi a rămăşiţei sămânţei fraţilor mei şi a iudeilor care erau împrăştiaţi pe toată faţa pământului, că scrierile profeţilor şi ale celor Doisprezece Apostoli ai Mielului sunt cadevărate.

40 Iar îngerul mi-a vorbit, zicând: Aceste cronici de pe aurmă, pe care tu le-ai văzut printre neamuri, vor bconferma adevărul celor cdintâi, care sunt de la cei Doisprezece Apostoli ai Mielului şi care vor face cunoscute lucrurile cele clare şi preţioase care au fost luate de la ei; şi vor face cunoscut tuturor neamurilor, limbilor şi popoarelor că Mielul lui Dumnezeu este Fiul Tatălui cel Veşnic şi dSalvatorul lumii; şi că toţi oamenii trebuie să vină la El, altfel ei nu vor putea fi salvaţi.

41 Şi ei trebuie să vină potrivit cuvintelor care vor fi confirmate de către gura Mielului; iar cuvintele Mielului vor fi făcute cunoscute în cronicile celor din seminţia ta, ca şi în cronicile celor Doisprezece Apostoli ai Mielului; prin urmare, acestea amândouă vor fi unite într-una asingură; căci există un bsingur Dumnezeu şi un singur cPăstor peste tot pământul.

42 Şi vine timpul când El Se va arăta tuturor naţiunilor, atât aiudeilor, cât şi neamurilor; iar după ce El s-a arătat iudeilor, precum şi neamurilor, atunci El Se va arăta neamurilor, precum şi iudeilor, iar bcel de pe urmă va fi cel dintâi, iar ccel dintâi va fi cel de pe urmă.

◀

4a

GS Neamuri.

◀

b

1 Ne. 13:26, 34; 14:3, 9–17.

◀

5a

Apoc. 17:3–6; 1 Ne. 14:13.

◀

b

Ier. 28:10–14.

◀

6a

D&L 88:94. GS Diavol—Biserica Diavolului.

◀

b

1 Ne. 22:22–23.

◀

7a

Morm. 8:36–38.

◀

8a

Apoc. 18:10–24; Morm. 8:35–38.

◀

9a

Apoc. 13:4–7.

◀

12a

GS Inspiraţie, (a) inspira.

◀

14a

2 Ne. 1:11; Morm. 5:19–20.

◀

b

GS Pământul făgăduinţei.

◀

c

1 Ne. 22:7–8. GS Israel—Împrăştierea Israelului.

◀

15a

2 Ne. 10:19.

◀

b

2 Ne. 5:21.

◀

c

Morm. 6:17–22.

◀

16a

D&L 101:80.

◀

19a

2 Ne. 10:10–14; 3 Ne. 21:4; Eter 2:12.

◀

20a

1 Ne. 14:23.

◀

23a

1 Ne. 13:38; 2 Ne. 29:4–12.

◀

b

GS Scripturi.

◀

c

2 Ne. 3:12.

◀

d

1 Ne. 5:10–13.

◀

25a

2 Ne. 29:4–6; D&L 3:16. GS Iudei.

◀

b

GS Neamuri.

◀

26a

Mat. 21:43.

◀

b

1 Ne. 13:4–6; 14:3, 9–17.

◀

c

GS Apostazie—Apostazia bisericii creştine timpurii.

◀

d

Morm. 8:33; Moise 1:41.

◀

e

1 Ne. 14:20–26; A. de C. 1:8.

◀

30a

GS Pământul făgăduinţei.

◀

b

Alma 45:10–14.

◀

31a

2 Ne. 4:7; 10:18–19; Iacov 3:5–9; Hel. 15:12; 3 Ne. 16:8–9; Morm. 5:20–21.

◀

32a

GS Diavol—Biserica Diavolului.

◀

34a

GS Iosif, fiul lui Iacov.

◀

b

1 Ne. 14:1–3; 2 Ne. 26:20.

◀

c

GS Evanghelie.

◀

d

D&L 10:62. GS Restaurarea Evangheliei.

◀

35a

2 Ne. 27:6; 29:1–2. GS Cartea lui Mormon.

◀

36a

3 Ne. 27:13–21.

◀

b

Hel. 5:12; 3 Ne. 11:38–39. GS Stâncă.

◀

37a

D&L 21:9.

◀

b

GS Sion.

◀

c

GS Darul Duhului Sfânt.

◀

d

3 Ne. 27:16. GS (a) Îndura.

◀

e

GS Gloria celestială.

◀

f

Isa. 52:7; Mosia 15:14–18; 3 Ne. 20:40.

◀

38a

1 Ne. 13:23; 2 Ne. 29:4–6.

◀

b

Morm. 5:15.

◀

39a

GS Scripturi—Scripturile au fost profeţite că vor apare.

◀

b

Ezec. 37:15–20; 2 Ne. 3:11–12.

◀

c

1 Ne. 14:30.

◀

40a

2 Ne. 26:16–17; 29:12. GS Cartea lui Mormon.

◀

b

Morm. 7:8–9.

◀

c

GS Biblie.

◀

d

Vezi pagina de titlu a Cărţii lui Mormon. Moise 1:6.

◀

41a

Ezec. 37:17.

◀

b

Deut. 6:4; Ioan 17:21–23; 2 Ne. 31:21.

◀

c

GS Păstorul cel Bun.

◀

42a

D&L 90:8–9; 107:33; 112:4.

◀

b

Iacov 5:63.

◀

c

Luca 13:30; 1 Ne. 15:13–20.

Capitolul 14

Un înger îi spune lui Nefi despre binecuvântările şi blestemele care vor cădea asupra neamurilor—Numai două biserici sunt: Biserica Mielului lui Dumnezeu şi biserica diavolului—Sfinţii lui Dumnezeu din toate naţiunile sunt prigoniţi de către biserica cea mare şi odioasă—Apostolul Ioan va scrie despre sfârşitul lumii. Circa 600–592 î.H.

1 Şi se va întâmpla că, dacă aneamurile vor asculta de Mielul lui Dumnezeu în ziua în care El li Se va arăta în cuvânt, precum şi în bputere, chiar prin faptă, El va înlătura pietrele lor de cpoticnire—

2 Şi dacă nu-şi întăresc inimile lor împotriva Mielului lui Dumnezeu, le vor fi anumărate printre cei din seminţia tatălui tău; da, ele vor fi numărate printre cele din casa lui Israel; şi vor fi un popor bbinecuvântat în ţara făgăduinţei în vecii vecilor; ele nu vor mai fi duse în robie; iar casa lui Israel nu va mai fi încurcată.

3 Şi acea agroapă mare care le-a fost săpată de către biserica aceea mare şi odioasă înfiinţată de către diavol şi copiii lui pentru ca el să poată conduce în rătăcire sufletele oamenilor în adâncul iadului—da, acea groapă mare care a fost săpată pentru distrugerea oamenilor, va fi umplută de către cei care au săpat-o, pentru distrugerea lor completă, a spus Mielul lui Dumnezeu; nu distrugerea sufletului, decât dacă el este aruncat în acel biad fără de sfârşit.

4 Căci iată, aceasta este robia diavolului, precum şi dreptatea lui Dumnezeu faţă de toţi cei care vor face fapte de ticăloşie şi lucruri abominabile în faţa Lui.

5 Şi s-a întâmplat că îngerul mi-a vorbit, Nefi, zicând: Tu ai văzut că, dacă neamurile se vor pocăi, atunci va fi bine de ei; şi mai ştii despre legămintele Domnului cu casa lui Israel; şi, de asemenea, ai auzit că cel care se va apocăi nu va pieri.

6 De aceea, ablestemate să fie neamurile dacă îşi vor împietri inimile împotriva Mielului lui Dumnezeu.

7 Căci va veni un timp, a spus Mielul lui Dumnezeu, când voi face o lucrare mare şi aminunată printre copiii oamenilor; o lucrare care va fi nepieritoare, deopotrivă pentru unii sau pentru alţii—fie convingându-i pe ei pentru pace şi bviaţă veşnică, fie lăsându-i pradă împietririi inimilor lor şi orbirii minţilor lor, spre înrobirea şi distrugerea lor vremelnică şi spirituală, potrivit crobiei diavolului, despre care am vorbit.

8 Şi s-a întâmplat că atunci când îngerul a glăsuit aceste cuvinte, el mi-a spus: Îţi aduci aminte de alegămintele Tatălui faţă de casa lui Israel? Iar eu i-am răspuns: Da.

9 Şi s-a întâmplat că el mi-a spus: Priveşte şi vezi acea biserică mare şi odioasă care este mama lucrurilor abominabile, al cărei întemeietor este adiavolul.

10 Şi el mi-a spus: Iată, sunt numai adouă biserici; una este Biserica Mielului lui Dumnezeu, iar bcealaltă este biserica diavolului; prin urmare, oricine nu face parte din Biserica Mielului lui Dumnezeu, face parte din biserica aceea mare care este mama lucrurilor abominabile; şi ea este ccurva întregului pământ.

11 Şi s-a întâmplat că am privit şi am văzut-o pe curva întregului pământ, iar ea stătea peste multe aape; şi bea avea stăpânire peste tot pământul, printre toate naţiunile, neamurile, limbile şi popoarele.

12 Şi s-a întâmplat că am văzut Biserica Mielului lui Dumnezeu şi ea număra apuţini, din cauza ticăloşiei şi a lucrurilor abominabile ale curvei care stătea peste multe ape; cu toate acestea, am văzut că Biserica Mielului, care cuprindea pe sfinţii lui Dumnezeu, de asemenea, era pe btoată faţa pământului; iar stăpânirile acesteia pe faţa pământului erau mici din cauza ticăloşiilor curvei celei mari pe care am văzut-o.

13 Şi s-a întâmplat că am văzut că mama cea mare a lucrurilor abominabile adunase laolaltă mulţimi de pe toată faţa pământului, printre toate popoarele neamurilor, ca să se alupte împotriva Mielului lui Dumnezeu.

14 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, am văzut puterea Mielului lui Dumnezeu cum se pogora asupra sfinţilor Bisericii Mielului, precum şi asupra celor care făcuseră legământ cu Domnul, care erau împrăştiaţi pe toată faţa pământului; iar ei erau înarmaţi cu dreptate şi cu aputerea lui Dumnezeu în mare slavă.

15 Şi s-a întâmplat că eu am văzut că mânia lui Dumnezeu s-a arevărsat asupra bisericii aceleia mari şi odioase într-atât de mult, încât erau războaie şi zvonuri de războaie printre toate bneamurile şi seminţiile pământului.

16 Şi în timp ce începeau războaie şi zvonuri de arăzboaie printre toate neamurile care aparţineau mamei lucrurilor abominabile, îngerul mi-a vorbit, zicând: Iată, mânia lui Dumnezeu este asupra mamei curvelor; şi iată, tu vezi toate aceste lucruri—

17 Iar atunci când va veni aziua în care bmânia lui Dumnezeu se va revărsa asupra mamei curvelor, care este biserica cea mare şi odioasă a întregului pământ, al cărei întemeietor este diavolul, atunci, în ziua aceea, clucrarea Tatălui va începe, pregătind calea pentru îndeplinirea dlegămintelor Sale pe care le-a făcut cu poporul Său, care este din casa lui Israel.

18 Şi s-a întâmplat că îngerul mi-a vorbit, zicând: Priveşte!

19 Şi eu am privit şi am văzut un om, iar el era îmbrăcat într-o mantie albă.

20 Iar îngerul mi-a spus: Iată-l pe aunul dintre cei Doisprezece Apostoli ai Mielului.

21 Iată, el va vedea şi va scrie ceea ce a mai rămas din aceste lucruri; da, precum şi multe lucruri care au fost.

22 Şi el, de asemenea, va scrie despre sfârşitul lumii.

23 Prin urmare, lucrurile pe care le va scrie sunt drepte şi adevărate; şi iată, ele sunt scrise în acartea pe care tu o vezi ieşind din gura Iudeului; şi la timpul când ele ieşeau din gura Iudeului sau la timpul când cartea ieşea din gura Iudeului, lucrurile care erau scrise erau clare şi pure, precum şi bpreţioase şi uşor de înţeles pentru toţi oamenii.

24 Şi iată, lucrurile pe care acest aApostol al Mielului le va scrie sunt multe lucruri pe care tu le-ai văzut; şi iată, pe cele care au mai rămas le vei vedea.

25 Dar lucrurile pe care le vei vedea după aceea, nu le vei scrie; căci Domnul Dumnezeu l-a rânduit Apostol al Mielului lui Dumnezeu pentru ca el să le ascrie.

26 Şi, de asemenea, El a arătat multora toate lucrurile care au fost, iar ei le-au scris; iar acestea sunt apecetluite, pentru ca ele să ajungă în puritatea lor, potrivit cu adevărul care este în Miel, la timpul ales de Domnul, pentru casa lui Israel.

27 Iar eu, Nefi, am auzit şi depun mărturie că numele Apostolului Mielului era aIoan, potrivit cuvântului îngerului.

28 Şi iată mie, Nefi, îmi este interzis de a scrie ceea ce a rămas din lucrurile pe care le-am văzut şi le-am auzit; de aceea, lucrurile pe care le-am scris sunt destule pentru mine; şi am scris numai o parte mică din lucrurile pe care le-am văzut.

29 Şi eu depun mărturie că am văzut lucrurile pe care atatăl meu le-a văzut şi că îngerul Domnului mi le-a făcut mie cunoscute.

30 Şi acum, termin povestirea despre lucrurile pe care le-am văzut în timp ce eram purtat în Spirit; şi dacă nu toate lucrurile pe care le-am văzut sunt scrise, lucrurile pe care le-am scris sunt aadevărate. Şi aşa este. Amin.

◀

1a

3 Ne. 16:6–13. GS Neamuri.

◀

b

1 Tes. 1:5; 1 Ne. 14:14; Iacov 6:2–3.

◀

c

Isa. 57:14; 1 Ne. 13:29, 34; 2 Ne. 26:20.

◀

2a

Gal. 3:7, 29; 2 Ne. 10:18–19; 3 Ne. 16:13; 21:6, 22; Avr. 2:9–11.

◀

b

2 Ne. 6:12; 10:8–14; 3 Ne. 16:6–7; 20:27.

◀

3a

1 Ne. 22:14; D&L 109:25.

◀

b

GS Condamnare; Iad.

◀

5a

GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

6a

2 Ne. 28:32.

◀

7a

Isa. 29:14; 1 Ne. 22:8; 2 Ne. 27:26; 29:1–2; D&L 4:1. GS Restaurarea Evangheliei.

◀

b

GS Viaţă veşnică.

◀

c

2 Ne. 2:26–29; Alma 12:9–11.

◀

8a

GS Legământul avraamic.

◀

9a

1 Ne. 15:35; D&L 1:35. GS Diavol.

◀

10a

1 Ne. 22:23.

◀

b

1 Ne. 13:4–6, 26.

◀

c

Apoc. 17:5, 15; 2 Ne. 10:16.

◀

11a

Ier. 51:13; Apoc. 17:15.

◀

b

D&L 35:11.

◀

12a

Mat. 7:14; 3 Ne. 14:14; D&L 138:26.

◀

b

D&L 90:11.

◀

13a

Apoc. 17:1–6; 18:24; 1 Ne. 13:5; D&L 123:7–8.

◀

14a

Iacov 6:2; D&L 38:32–38.

◀

15a

D&L 1:13–14.

◀

b

Marcu 13:8; D&L 87:6.

◀

16a

1 Ne. 22:13–14; Morm. 8:30.

◀

17a

GS Ultimele zile, zilele din urmă.

◀

b

1 Ne. 22:15–16.

◀

c

3 Ne. 21:7, 20–29. GS Restaurarea Evangheliei.

◀

d

Morm. 8:21, 41. GS Legământul avraamic.

◀

20a

Apoc. 1:1–3; 1 Ne. 14:27.

◀

23a

1 Ne. 13:20–24; Morm. 8:33.

◀

b

1 Ne. 13:28–32.

◀

24a

Eter 4:16.

◀

25a

Ioan 20:30–31; Apoc. 1:19.

◀

26a

2 Ne. 27:6–23; Eter 3:21–27; 4:4–7; D&L 35:18; JS—I 1:65.

◀

27a

Apoc. 1:1–3.

◀

29a

1 Ne. 8.

◀

30a

2 Ne. 33:10–14.

Capitolul 15

Seminţia lui Lehi va primi Evanghelia de la neamuri în zilele din urmă—Adunarea lui Israel se aseamănă cu un măslin ale cărui ramuri naturale vor fi iarăşi altoite—Nefi tălmăceşte viziunea pomului vieţii şi vorbeşte despre dreptatea lui Dumnezeu în ceea ce priveşte separarea celor păcătoşi de cei drepţi. Circa 600–592 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că după ce eu, Nefi, am fost purtat în Spirit şi am văzut toate aceste lucruri, m-am reîntors la cortul tatălui meu.

2 Şi s-a întâmplat că i-am văzut pe fraţii mei, iar ei se certau unul cu altul despre lucrurile pe care tatăl meu le-a spus.

3 Căci el într-adevăr le-a spus multe lucruri mari, care erau greu de aînţeles, în afară de cazul când omul l-ar întreba pe Domnul; dar ei fiind împietriţi în inimile lor, nu şi-au înălţat privirile către Domnul aşa cum ar fi trebuit.

4 Şi acum eu, Nefi, m-am întristat din cauza împietririi inimilor lor şi, de asemenea, din cauza lucrurilor pe care le-am văzut şi care ştiam că trebuie să se îndeplinească negreşit din cauza ticăloşiei mari a copiilor oamenilor.

5 Şi s-a întâmplat că am fost doborât de supărările mele, căci am crezut că asupărările mele erau mai mari decât oricare altele din cauza bdistrugerii oamenilor mei, căci eu am văzut căderea lor.

6 Şi s-a întâmplat că, după ce eu am căpătat aputere, am vorbit către fraţii mei, dorind să cunosc de la ei cauza certurilor lor.

7 Iar ei au spus: Iată, noi nu putem să înţelegem cuvintele pe care tatăl nostru le-a spus despre ramurile naturale ale măslinului şi, de asemenea, despre neamuri.

8 Iar eu le-am spus: L-aţi aîntrebat voi pe Domnul?

9 Iar ei au răspuns: N-am făcut-o; căci Domnul nu ne face nouă cunoscute asemenea lucruri.

10 Iată, le-am spus eu: Cum se face că nu ţineţi poruncile Domnului? Cum se face că veţi pieri din cauza aîmpietririi inimilor voastre?

11 Nu vă aduceţi aminte de lucrurile pe care Domnul le-a spus?—Dacă nu vă veţi împietri inimile şi cu credinţă Mă veţi aîntreba pe Mine, crezând că le veţi căpăta, şi cu sârguinţă în ţinerea poruncilor Mele, atunci cu siguranţă aceste lucruri vă vor fi făcute cunoscute.

12 Iată, eu vă spun că a fost asemănată casa lui Israel cu un măslin, de către Spiritul Domnului care era în tatăl nostru; şi iată, nu suntem noi rupţi din casa lui Israel şi nu suntem noi o aramură a casei lui Israel?

13 Şi acum, lucrul pe care tatăl nostru l-a pomenit despre altoirea ramurilor naturale printre toate neamurile, înseamnă că, în zilele din urmă, când cei din seminţia noastră vor fi arătăciţi în necredinţă, da, în timpul unui mare număr de ani şi multe generaţii după ce bMesia se va arăta întrupat în faţa copiilor oamenilor, atunci plenitudinea cEvangheliei lui Mesia va ajunge la neamuri, iar de la dneamuri la cei rămaşi din seminţia noastră—

14 Şi în ziua aceea, cei rămaşi din aseminţia noastră vor afla că sunt din casa lui Israel şi că ei sunt poporul de blegământ al Domnului; şi atunci vor şti şi vor ajunge la ccunoaşterea strămoşilor lor şi, de asemenea, la cunoaşterea Evangheliei Mântuitorului lor, care a fost propovăduită strămoşilor de către El; astfel că ei vor ajunge la cunoaşterea Mântuitorului lor, precum şi a punctelor adevărate ale doctrinei Lui, pentru ca ei să ştie cum să vină la El şi să fie salvaţi.

15 Şi oare atunci, în ziua aceea, nu se vor bucura şi nu-L vor preamări pe Dumnezeul lor veşnic, astânca lor şi salvarea lor? Da, în ziua aceea, nu vor căpăta ei puterea şi hrana de la bviţa cea adevărată? Da, nu vor veni ei la adevărata turmă a lui Dumnezeu?

16 Iată, vă zic eu vouă, da; ei vor fi iarăşi pomeniţi printre cei din casa lui Israel; vor fi aaltoiţi, fiind o ramură naturală a măslinului, în măslinul cel adevărat.

17 Şi aceasta este ceea ce tatăl nostru doreşte; şi el doreşte ca aceasta să nu se întâmple decât după ce ei sunt împrăştiaţi de către neamuri; şi el doreşte ca aceasta să se întâmple după felul neamurilor, pentru ca Domnul să poată să le arate neamurilor puterea Sa, deoarece El va fi arespins de către Iudei sau de către casa lui Israel.

18 Prin urmare, tatăl nostru nu a vorbit numai despre seminţia noastră, ci şi despre toată casa lui Israel, arătând legământul care va trebui să fie împlinit în zilele din urmă; legământ pe care Domnul l-a făcut cu tatăl nostru, Avraam, zicând: În aseminţia ta, toate neamurile de pe pământ vor fi binecuvântate.

19 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, le-am vorbit mult despre aceste lucruri; da, am cuvântat către ei despre arestaurarea Iudeilor în zilele din urmă.

20 Şi am repetat către ei cuvintele lui aIsaia care a vorbit despre restaurarea Iudeilor sau a casei lui Israel; iar după ce au fost restauraţi, ei nu vor mai fi iarăşi amestecaţi sau împrăştiaţi. Şi s-a întâmplat că am spus multe cuvinte către fraţii mei, aşa încât ei s-au potolit şi s-au plecat cu bumilinţă în faţa Domnului.

21 Şi s-a întâmplat că ei au vorbit iarăşi către mine, zicând: Ce înseamnă lucrul acesta pe care tatăl nostru l-a văzut în vis? Ce înseamnă apomul pe care l-a văzut?

22 Iar eu le-am spus: Acesta era o reprezentare a apomului vieţii.

23 Şi ei mi-au spus: Ce înseamnă abara de fier pe care tatăl nostru a văzut-o şi care ducea către pom?

24 Iar eu le-am spus că era cuvântul lui Dumnezeu; iar aceia care vor asculta de acuvântul lui Dumnezeu şi se vor bţine tare de el, aceia nu vor pieri niciodată; şi, de asemenea, nici cispitele şi nici dsăgeţile de foc ale eduşmanilor nu-i vor învinge până la orbire ca să-i ducă la distrugere.

25 Prin urmare, eu, Nefi, i-am îndemnat să dea aascultare cuvântului Domnului; da, eu i-am îndemnat cu toată puterea sufletului meu şi cu toată capacitatea pe care o aveam, pentru ca ei să dea ascultare cuvântului lui Dumnezeu şi să-şi aducă aminte să ţină poruncile Lui întotdeauna, în toate lucrurile.

26 Iar ei mi-au spus: Ce înseamnă arâul cu apă pe care tatăl nostru l-a văzut?

27 Iar eu le-am spus lor că aapa pe care tatăl meu a văzut-o era bnecurăţie; iar mintea lui era aşa de absorbită de alte lucruri, încât nu a văzut necurăţia apei.

28 Iar eu le-am spus lor că era o aprăpastie îngrozitoare care îi despărţea pe cei păcătoşi de pomul vieţii, precum şi de sfinţii lui Dumnezeu.

29 Iar eu le-am spus lor că aceasta era o reprezentare a acelui aiad îngrozitor, despre care îngerul mi-a spus că era pregătit pentru cei păcătoşi.

30 Iar eu le-am spus lor că tatăl nostru, de asemenea, a văzut că adreptatea lui Dumnezeu îi despărţea pe cei păcătoşi de cei drepţi; iar strălucirea acesteia era ca strălucirea unui foc cu flăcări, care se ridică până la Dumnezeu în vecii vecilor şi nu are sfârşit.

31 Iar ei mi-au spus: Înseamnă acest lucru chinul trupului în zilele de aîncercare, ori înseamnă starea de pe urmă a sufletului după bmoartea trupului vremelnic, ori vorbeşte despre lucrurile care sunt vremelnice?

32 Şi s-a întâmplat că le-am spus că aceasta era o reprezentare atât a lucrurilor vremelnice, cât şi a celor spirituale; căci va veni ziua când ei vor fi judecaţi după afaptele lor, da, chiar şi faptele care au fost făcute de către trupul vremelnic în zilele lor de încercare.

33 Prin urmare, dacă ei vor amuri în ticăloşia lor, vor trebui, de asemenea, să fie balungaţi, datorită lucrurilor spirituale care aparţin dreptăţii; prin urmare, ei trebuie să fie aduşi ca să stea în faţa lui Dumnezeu şi să fie cjudecaţi pentru dfaptele lor; iar dacă faptele lor au fost necurate, atunci ei sunt enecuraţi; iar dacă sunt necuraţi, ei nu pot să flocuiască în Împărăţia lui Dumnezeu; căci dacă ar fi aşa, atunci şi Împărăţia lui Dumnezeu ar fi necurată, de asemenea.

34 Dar iată, vă spun eu vouă, Împărăţia lui Dumnezeu nu este anecurată şi nu este cu putinţă ca vreun lucru necurat să intre în Împărăţia lui Dumnezeu; prin urmare, trebuie să fie un loc de necurăţie pregătit pentru ceea ce este necurat.

35 Şi este un loc pregătit, da, şi anume acel aiad îngrozitor despre care am vorbit, iar bdiavolul este cel care l-a pregătit; prin urmare, starea de pe urmă a sufletelor oamenilor este să trăiască în Împărăţia lui Dumnezeu sau să fie alungate în numele acelei cdreptăţi despre care am vorbit.

36 Prin urmare, păcătoşii sunt alungaţi dintre cei drepţi, precum şi de la acel apom al vieţii, al cărui fruct este cel mai preţios şi cel mai bdorit, mai presus decât toate celelalte fructe; da, şi este ccel mai mare dintre toate ddarurile de la Dumnezeu. Şi astfel am vorbit eu către fraţii mei. Amin.

◀

3a

1 Cor. 2:10–12; Alma 12:9–11.

◀

5a

GS Adversitate.

◀

b

Enos 1:13; Morm. 6:1.

◀

6a

Moise 1:10; JS—I 1:20, 48.

◀

8a

Mosia 26:13; Alma 40:3. GS Rugăciune.

◀

10a

GS Apostazie.

◀

11a

Iac. 1:5–6; Enos 1:15; Moro. 7:26; D&L 18:18. GS (a) Cere.

◀

12a

Gen. 49:22–26; 1 Ne. 10:12–14; 19:24. GS Lehi, tatăl lui Nefi.

◀

13a

1 Ne. 12:22–23; 2 Ne. 26:15.

◀

b

GS Mesia.

◀

c

GS Evanghelie.

◀

d

1 Ne. 13:42; 22:5–10; D&L 14:10. GS Neamuri.

◀

14a

2 Ne. 10:2; 3 Ne. 5:21–26; 21:4–7.

◀

b

GS Legământul avraamic.

◀

c

2 Ne. 3:12; 30:5; Morm. 7:1, 9–10; D&L 3:16–20. Vezi, de asemenea, pagina de titlu a Cărţii lui Mormon.

◀

15a

GS Stâncă.

◀

b

Gen. 49:11; Ioan 15:1.

◀

16a

Iacov 5:60–68.

◀

17a

GS Răstignire.

◀

18a

Gen. 12:1–3; Avr. 2:6–11.

◀

19a

1 Ne. 19:15. GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

20a

1 Ne. 19:23.

◀

b

1 Ne. 16:5, 24, 39.

◀

21a

1 Ne. 8:10–12.

◀

22a

1 Ne. 11:4, 25; Moise 3:9.

◀

23a

1 Ne. 8:19–24.

◀

24a

GS Cuvântul lui Dumnezeu.

◀

b

1 Ne. 8:30; 2 Ne. 31:20.

◀

c

1 Ne. 8:23. GS Ispită, (a) ispiti.

◀

d

Ef. 6:16; D&L 3:8; 27:17.

◀

e

GS Diavol.

◀

25a

D&L 11:2; 32:4; 84:43–44.

◀

26a

1 Ne. 8:13.

◀

27a

1 Ne. 12:16.

◀

b

GS Murdărie, necurăţenie.

◀

28a

Luca 16:26; 1 Ne. 12:18; 2 Ne. 1:13.

◀

29a

GS Iad.

◀

30a

GS Dreptate.

◀

31a

Alma 12:24; 42:10; Hel. 13:38.

◀

b

Alma 40:6, 11–14.

◀

32a

GS Fapte.

◀

33a

Mosia 15:26; Moro. 10:26.

◀

b

Alma 12:12–16; 40:26.

◀

c

GS Judecată, ultima.

◀

d

3 Ne. 27:23–27.

◀

e

2 Ne. 9:16; D&L 88:35.

◀

f

Ps. 15:1–5; 24:3–4; Alma 11:37; D&L 76:50–70; Moise 6:57.

◀

34a

GS Murdărie, necurăţenie.

◀

35a

2 Ne. 9:19; Mosia 26:27. GS Iad.

◀

b

1 Ne. 14:9; D&L 1:35.

◀

c

GS Dreptate.

◀

36a

Gen. 2:9; 2 Ne. 2:15.

◀

b

1 Ne. 8:10–12; Alma 32:42.

◀

c

D&L 6:13.

◀

d

D&L 14:7. GS Viaţă veşnică.

Capitolul 16

Pentru cei păcătoşi adevărul este greu de suportat—Fiii lui Lehi se însoară cu fiicele lui Ismael—Liahona le arată drumul prin pustiu—Mesajele Domnului sunt scrise pe Liahona din când în când—Ismael moare; cei din familia lui cârtesc din cauza suferinţelor. Circa 600–592 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că după ce eu, Nefi, am terminat de vorbit către fraţii mei, iată ei au grăit către mine: Tu ne-ai spus lucruri grele, mai mult decât suntem noi în stare să suportăm.

2 Şi s-a întâmplat că eu le-am spus că ştiam că le vorbisem lucruri grele împotriva celor păcătoşi, potrivit cu adevărul; iar pe cei drepţi i-am justificat şi am purtat mărturie că vor fi înălţaţi în ziua din urmă; prin urmare, cei avinovaţi consideră badevărul ca fiind greu de suportat pentru că acesta îi cloveşte drept în inimă.

3 Şi acum fraţii mei, dacă voi aţi fi drepţi şi aţi fi dornici să ascultaţi adevărul şi să daţi atenţie acestuia pentru ca să puteţi amerge drept în faţa lui Dumnezeu, atunci n-aţi cârti din cauza adevărului şi aţi spune: Tu spui lucruri grele împotriva noastră.

4 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, i-am îndemnat pe fraţii mei cu toată sârguinţa, să ţină poruncile Domnului.

5 Şi s-a întâmplat că ei s-au plecat cu aumilinţă în faţa Domnului; într-atât, încât am avut mare bucurie şi speranţă în ei că vor păşi pe drumul dreptăţii.

6 Acum, toate lucrurile acestea au fost spuse şi făcute în timp ce tatăl meu locuia într-un cort în valea pe care el a numit-o Lemuel.

7 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, am luat de anevastă pe una dintre bfiicele lui Ismael; şi, de asemenea, fraţii mei au luat de neveste fiice de-ale lui Ismael; şi, de asemenea, cZoram a luat de nevastă pe fiica cea mai mare a lui Ismael.

8 Şi în felul acesta tatăl meu îndeplinise toate poruncile Domnului care-i fuseseră date. Şi, de asemenea, şi eu, Nefi, fusesem binecuvântat nespus de mult de Domnul.

9 Şi s-a întâmplat că glasul Domnului i-a vorbit tatălui meu în timp de noapte şi i-a poruncit ca, de dimineaţă, să pornească în călătorie în pustiu.

10 Şi s-a întâmplat că atunci când tatăl meu s-a sculat de dimineaţă şi s-a dus către uşa cortului, spre marea lui mirare a văzut pe pământ un aglob rotund, făcut cu o măiestrie deosebită; şi el era făcut din aramă fină. Iar înăuntrul globului erau două săgeţi; iar una dintre ele arăta drumul pe care noi trebuia să mergem în pustiu.

11 Şi s-a întâmplat că noi am adunat lucrurile pe care trebuia să le ducem în pustiu, precum şi rămăşiţele proviziilor pe care Domnul ni le dăduse; şi am luat seminţe de toate felurile pe care le puteam duce în pustiu.

12 Şi s-a întâmplat că ne-am luat corturile şi am plecat în pustiu, peste râul Laman.

13 Şi s-a întâmplat că am călătorit timp de patru zile, cam în direcţia sud-sud-est şi iarăşi ne-am pus corturile; şi am dat locului aceluia numele Şazer.

14 Şi s-a întâmplat că am luat cu noi arcurile şi săgeţile şi ne-am dus în pustiu ca să vânăm hrană pentru familiile noastre; iar după ce vânasem hrană pentru familiile noastre, ne-am reîntors la familiile noastre în pustiu, în locul Şazer. Şi am plecat iarăşi în pustiu, urmând aceeaşi direcţie, rămânând în părţile cele mai fertile ale pustiului, care erau lângă malurile aMării Roşii.

15 Şi s-a întâmplat că am călătorit timp de multe zile, vânând hrană pe drum, cu arcurile şi săgeţile noastre şi cu pietrele şi praştiile noastre.

16 Şi am urmat adirecţia arătată de glob, care ne-a dus la părţile cele mai fertile ale pustiului.

17 Şi după ce am călătorit timp de multe zile, ne-am pus corturile pentru un timp ca să ne odihnim şi să găsim hrană pentru familiile noastre.

18 Şi s-a întâmplat că în timp ce eu, Nefi, m-am dus să vânez hrană, iată, mi-am rupt arcul, care era făcut din aoţel fin; şi după ce mi-am rupt arcul, iată, fraţii mei erau furioşi pe mine din cauza pierderii arcului meu, căci noi n-am găsit nimic de hrană.

19 Şi s-a întâmplat că ne-am reîntors fără hrană la familiile noastre care, fiind foarte obosite din cauza călătoriei, au suferit mult din cauza lipsei de hrană.

20 Şi s-a întâmplat că Laman şi Lemuel şi fiii lui Ismael au început să cârtească foarte mult din cauza suferinţelor şi supărărilor din pustiu; şi, de asemenea, şi tatăl meu a început să cârtească împotriva Domnului Dumnezeului său; da, şi ei erau foarte supăraţi, într-atât, încât au cârtit împotriva Domnului.

21 Acum s-a întâmplat că eu, Nefi, fiind supărat de fraţii mei din cauza pierderii arcului meu, iar arcurile lor pierzându-şi corzile, a început să fie foarte greu, da, într-atât, încât noi nu mai puteam să facem rost de hrană.

22 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, le-am vorbit mult fraţilor mei pentru că ei îşi împietriseră inimile din nou, chiar într-atât, încât se aplângeau împotriva Domnului Dumnezeului lor.

23 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, am făcut un arc din lemn şi o săgeată dintr-o ramură dreaptă; prin urmare, m-am înarmat cu un arc şi o săgeată, cu o praştie şi cu pietre. Şi i-am spus atatălui meu: Unde să mă duc să fac rost de hrană?

24 Şi s-a întâmplat că el L-a aîntrebat pe Domnul, căci ei s-au plecat cu umilinţă din cauza cuvintelor mele; căci am spus multe lucruri către ei cu puterea sufletului meu.

25 Şi s-a întâmplat că glasul Domnului a ajuns până la tatăl meu; iar el a fost cu adevărat adojenit din cauza cârtelilor sale împotriva Domnului în aşa măsură, încât s-a cufundat în adâncimile supărării.

26 Şi s-a întâmplat că glasul Domnului i-a spus: Priveşte globul şi vezi lucrurile care sunt scrise pe el.

27 Şi s-a întâmplat că atunci când tatăl meu a văzut lucrurile care erau scrise pe glob, s-a temut şi s-a cutremurat foarte mult şi, de asemenea, fraţii mei şi fiii lui Ismael şi nevestele noastre.

28 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, am văzut săgeţile care erau în glob şi că ele funcţionau după acredinţa şi sârguinţa şi ascultarea pe care noi le-o dădeam.

29 Şi, de asemenea, era pe ele o nouă scriere, care era simplu de citit şi care ne ajuta să apricepem despre căile Domnului; şi aceasta era scrisă şi schimbată din când în când, conform credinţei şi sârguinţei pe care noi i-o dădeam. Şi astfel vedem cum, cu mijloace bmici, Domnul poate să îndeplinească lucruri mari.

30 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, m-am dus până în vârful muntelui, după direcţiile care erau arătate pe glob.

31 Şi s-a întâmplat că eu am ucis animale sălbatice, atât de multe, încât am făcut rost de hrană pentru familiile noastre.

32 Şi s-a întâmplat că m-am întors la corturile noastre, cărând animalele pe care le ucisesem; şi acum, cât de mare a fost bucuria lor când au văzut că făcusem rost de hrană! Şi s-a întâmplat că s-au plecat în faţa Domnului şi I-au dat mulţumiri.

33 Şi s-a întâmplat că noi am pornit iarăşi la drum, călătorind pe aproape aceeaşi cale ca şi la început; şi, după ce am călătorit multe zile, ne-am întins iarăşi corturile, ca să putem să stăm un timp.

34 Şi s-a întâmplat că aIsmael a murit şi a fost îngropat în locul numit Nahom.

35 Şi s-a întâmplat că fiicele lui Ismael au jelit foarte mult din cauza pierderii tatălui lor şi din cauza asuferinţelor lor în pustiu; şi au cârtit împotriva tatălui meu, deoarece el le adusese din ţara Ierusalimului, zicând: Tatăl nostru este mort; da, şi noi am rătăcit mult în pustiu şi am suferit multe neajunsuri, foamete, sete şi oboseală; şi după toate aceste suferinţe trebuie să pierim de foame în pustiu.

36 Şi astfel au cârtit ele împotriva tatălui meu, precum şi împotriva mea; şi doreau să se întoarcă la Ierusalim.

37 Iar Laman a spus către Lemuel şi, de asemenea, către fiii lui Ismael: Iată, să-l aucidem pe tatăl nostru, precum şi pe fratele nostru Nefi, care şi-a luat asupra sa să ne fie bconducător şi învăţător nouă, care suntem fraţii lui mai vârstnici.

38 Acum, el spune că Domnul a vorbit cu el şi, de asemenea, că aîngeri i-au slujit. Dar iată, noi ştim că ne minte; şi ne spune nouă aceste lucruri şi făptuieşte multe lucruri după meşteşugul lui înşelător, pentru ca să ne înşele ochii, gândindu-se probabil că va putea să ne ducă într-un pustiu străin; şi după ce ne-a dus departe, s-a gândit să se facă rege şi conducător asupra noastră, pentru ca să poată face cu noi după voinţa şi plăcerea lui. Şi în felul acesta a aţâţat fratele meu, Laman, inimile lor în mânie.

39 Şi s-a întâmplat că Domnul era cu noi, da, chiar glasul Domnului a venit şi a vorbit multe cuvinte către ei şi i-a adojenit foarte mult; iar după ce au fost dojeniţi de către glasul Domnului, şi-au abătut mânia şi s-au pocăit de păcatele lor într-atât, încât Domnul ne-a binecuvântat iarăşi cu hrană, ca să nu pierim.

◀

2a

Ioan 3:20; 2 Ne. 33:5; Enos 1:23; Hel. 14:10. GS Vină.

◀

b

Prov. 15:10; 2 Ne. 1:26; 9:40; Hel. 13:24–26.

◀

c

Fapte 5:33; Mosia 13:7.

◀

3a

D&L 5:21. GS (a) Merge, (a) merge cu Dumnezeu.

◀

5a

1 Ne. 16:24, 39; 18:4.

◀

7a

GS Căsătorie, (a) se căsători.

◀

b

1 Ne. 7:1.

◀

c

1 Ne. 4:35; 2 Ne. 5:5–6.

◀

10a

Alma 37:38–46. GS Liahona.

◀

14a

D&L 17:1.

◀

16a

1 Ne. 16:10, 16, 26; 18:12; Alma 37:38–46.

◀

18a

2 Sam. 22:35.

◀

22a

Ex. 16:8; Num. 11:1.

◀

23a

Ex. 20:12; Mosia 13:20.

◀

24a

GS Rugăciune.

◀

25a

Eter 2:14. GS (a) Mustra, mustrare.

◀

28a

Alma 37:40. GS Credinţă.

◀

29a

GS Înţelegere.

◀

b

2 Regi 5:13; Iac. 3:4; Alma 37:6–7, 41; D&L 123:16.

◀

34a

1 Ne. 7:2–6.

◀

35a

GS Adversitate.

◀

37a

1 Ne. 17:44. GS (a) Omorî.

◀

b

Gen. 37:9–11; 1 Ne. 2:22; 18:10.

◀

38a

1 Ne. 3:30–31; 4:3.

◀

39a

GS (a) Mustra, mustrare.

Capitolul 17

Nefi primeşte poruncă să construiască o corabie—Fraţii lui se împotrivesc—El îi îndeamnă reamintindu-le istoria înţelegerilor lui Dumnezeu cu Israelul—Nefi este plin de puterea lui Dumnezeu—Fraţii lui nu au voie să-l atingă, căci altfel ei se vor ofili ca o trestie uscată. Circa 592–591 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că am pornit iarăşi în călătoria noastră în pustiu; şi am călătorit către răsărit de atunci încolo. Şi am călătorit şi am răbdat multe suferinţe în pustiu; iar femeile noastre au născut copii în pustiu.

2 Iar binecuvântările Domnului asupra noastră erau aşa de mari, încât, în timp ce noi am trăit cu carne acrudă în pustiu, femeile noastre au avut lapte din abundenţă pentru copiii lor şi au fost puternice, da, chiar la fel ca şi bărbaţii; şi au început să suporte călătoriile fără să cârtească.

3 Şi astfel vedem că poruncile lui Dumnezeu trebuie să fie împlinite. Şi dacă copiii oamenilor aţin poruncile lui Dumnezeu, El îi hrăneşte, îi întăreşte şi le dă mijloace ca să poată înfăptui lucrul pe care El le-a poruncit lor; de aceea, El ne-a bdat ajutor în timp ce noi călătoream în pustiu.

4 Şi am călătorit mulţi ani, da, chiar timp de opt ani în pustiu.

5 Şi am ajuns la ţara pe care noi am numit-o Abundenţa, datorită abundenţei roadelor ei şi mierii de albine sălbatice; şi toate aceste lucruri au fost pregătite de către Domnul, ca noi să nu pierim. Iar noi am văzut marea, pe care am numit-o Irreantum, care tălmăcită înseamnă multe ape.

6 Şi s-a întâmplat că ne-am întins corturile la malul mării; şi cu toate că suferisem multe anecazuri şi dificultăţi, da, chiar aşa de multe încât nici nu putem să le însemnăm pe toate, am fost foarte bucuroşi atunci când am ajuns la malul mării; şi am numit locul Abundenţa, datorită abundenţei roadelor.

7 Şi s-a întâmplat că după ce eu, Nefi, petrecusem în ţinutul Abundenţei multe zile, glasul Domnului a vorbit către mine, zicând: Ridică-te şi du-te la munte. Şi s-a întâmplat că eu m-am ridicat şi m-am dus la munte şi L-am implorat pe Domnul.

8 Şi s-a întâmplat că Domnul mi-a vorbit, zicând: Vei construi o corabie după afelul în care îţi voi arăta Eu, pentru ca să pot să-i duc pe oamenii tăi peste aceste ape.

9 Iar eu am spus: Doamne, unde să mă duc ca să pot găsi minereuri să le topesc, pentru ca să îmi pot face unelte cu care să construiesc corabia după felul în care Tu mi-ai arătat?

10 Şi s-a întâmplat că Domnul mi-a spus unde să mă duc ca să găsesc minereuri, pentru a-mi face unelte.

11 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, am făcut din piele de animale foale cu care să suflu în foc; şi după ce am făcut foalele, ca să pot să suflu în foc, am lovit două pietre una de alta ca să pot face focul.

12 Căci Domnul până atunci nu ne lăsase să facem mult foc în timp ce călătoream prin pustiu; căci El a zis: Eu voi face hrana voastră dulce, aşa ca voi să nu trebuiască s-o agătiţi.

13 Şi Eu, de asemenea, voi fi lumina voastră în pustiu; şi voi apregăti calea înaintea voastră, dacă voi veţi ţine poruncile Mele; prin urmare, în măsura în care voi veţi ţine poruncile Mele, veţi fi conduşi către bţara făgăduită; şi veţi cşti că Eu sunt Cel de care voi sunteţi conduşi.

14 Da, şi Domnul a mai spus: După ce veţi ajunge în ţara făgăduită, veţi aşti că Eu, Domnul, sunt bDumnezeu; şi că Eu, Domnul, v-am salvat de la distrugere; da, că Eu v-am scos pe voi din ţara Ierusalimului.

15 Prin urmare eu, Nefi, m-am străduit să ţin poruncile Domnului şi i-am îndemnat pe fraţii mei la credinţă şi sârguinţă.

16 Şi s-a întâmplat că eu am făcut unelte din minereul pe care l-am topit din stâncă.

17 Şi atunci când fraţii mei au văzut că mă pregăteam să aconstruiesc o corabie, ei au început să cârtească împotriva mea, zicând: Fratele nostru este nebun, căci el crede că poate să construiască o corabie; da, şi crede, de asemenea, că poate să treacă peste apele acestea mari.

18 Şi astfel fraţii mei s-au plâns împotriva mea şi nu doreau să muncească deoarece nu credeau că puteam să construiesc o corabie; şi nu credeau nici că primisem învăţătura de la Domnul.

19 Şi acum s-a întâmplat că eu, Nefi, am fost foarte supărat din cauza împietririi inimilor lor; şi acum, când au văzut că începusem să fiu supărat, erau încântaţi în inimile lor într-atât, încât s-au abucurat, zicând: Noi am ştiut că n-ai putea să construieşti o corabie, căci am ştiut că îţi lipsea judecata; prin urmare, nu puteai să îndeplineşti o lucrare aşa de mare.

20 Şi tu eşti la fel ca şi tatăl nostru, purtat de aimaginaţia nebunească a inimii lui; da, el ne-a scos din ţara Ierusalimului şi noi am rătăcit prin pustiu toţi aceşti ani mulţi; şi femeile noastre au muncit din greu, fiind grele cu copii; şi ele au născut copii în pustiu şi au suferit toate lucrurile în afară de moarte; şi ar fi fost mai bine dacă ele ar fi murit înainte de a fi părăsit Ierusalimul decât să fi suferit aceste neajunsuri.

21 Iată, aceşti ani mulţi am suferit în pustiu, timp în care am fi putut să ne bucurăm de avuţiile noastre şi de ţara moştenirii noastre; da, şi am fi putut fi fericiţi.

22 Şi noi ştim că oamenii care erau în Ierusalim erau adrepţi; căci au ţinut legile şi judecăţile Domnului, precum şi toate poruncile Lui, după legea lui Moise; prin urmare, noi ştim că ei sunt un popor drept; iar tatăl nostru i-a judecat şi ne-a dus pe noi departe pentru că am ascultat de cuvintele lui; da, iar fratele nostru este la fel ca şi el. Şi în felul acesta de vorbire au cârtit fraţii mei şi s-au plâns împotriva noastră.

23 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, le-am vorbit, zicând: Credeţi că strămoşii noştri, care erau copiii lui Israel, ar fi fost scoşi din mâinile Egiptenilor dacă nu ar fi ascultat de cuvintele Domnului?

24 Da, presupuneţi voi că ei ar fi fost scoşi din arobie, dacă Domnul nu i-ar fi dat poruncă lui Moise să-i scoată din robie?

25 Acum voi ştiţi, copiii lui Israel erau în arobie; şi voi ştiţi că erau încărcaţi de bpoveri care erau greu de dus; prin urmare, ştiţi că trebuie să fi fost un lucru bun pentru ei să fie scoşi din robie.

26 Acum voi ştiţi că lui aMoise i-a poruncit Domnul să facă acea lucrare măreaţă; şi voi ştiţi că la bcuvântul lui apele Mării Roşii s-au despărţit întâi într-o parte şi apoi în cealaltă, iar ei au trecut prin aceasta ca pe uscat.

27 Dar voi ştiţi că egiptenii, care erau în oştile Faraonului, au fost înecaţi în Marea Roşie.

28 Şi voi, de asemenea, ştiţi că ei au fost hrăniţi cu amană în pustiu.

29 Da, şi, de asemenea, ştiţi că Moise, prin cuvântul lui, după puterea lui Dumnezeu care era în el, a alovit stânca şi a izvorât apă pentru copiii lui Israel, ca să-şi poată stinge setea.

30 Şi în ciuda faptului că erau conduşi de Domnul Dumnezeul lor, Mântuitorul lor, mergând înaintea lor, conducându-i în timp de zi şi dându-le lumină în timp de noapte şi făcând astfel ca ei să primească toate lucrurile care erau afolositoare omului, ei totuşi şi-au împietrit inimile şi şi-au orbit minţile şi au bhulit împotriva lui Moise şi împotriva lui Dumnezeu cel Adevărat şi Viu.

31 Şi s-a întâmplat că, după cuvântul Lui, El i-a adistrus; şi după cuvântul Lui, El i-a bcondus; şi după cuvântul Lui, El a făcut toate lucrurile pentru ei; şi nimic nu a fost făcut decât prin cuvântul Lui.

32 Şi după ce au trecut râul Iordan, El i-a făcut puternici ca să poată să-i aalunge pe copiii pământului afară din ţinut, da, împrăştiindu-i până la distrugere.

33 Şi acum, presupuneţi că copiii acestui pământ, care erau în ţara făgăduinţei, care au fost alungaţi de strămoşii noştri, credeţi voi că ei erau drepţi? Iată eu vă spun vouă: Nu.

34 Presupuneţi că strămoşii noştri ar mai fi fost aleşi dacă ei nu ar fi fost drepţi? Eu vă spun vouă: Nu.

35 Iată, Domnul preţuieşte toate afiinţele ca pe una; cel care este bdrept are cbunăvoinţa lui Dumnezeu. Dar iată, acest popor a respins fiecare cuvânt al lui Dumnezeu şi era plin de nedreptate; iar întreaga mânie a lui Dumnezeu era asupra lor, iar Domnul a blestemat ţara pentru ei şi a binecuvântat-o pentru strămoşii noştri; da, El a blestemat-o spre distrugerea lor şi a binecuvântat-o pentru strămoşii noştri pentru ca ei să capete putere asupra ei.

36 Iată, Domnul a acreat bpământul ca să fie clocuit; şi El i-a creat pe copiii Săi pentru ca ei să-l stăpânească.

37 Şi El aridică un popor drept şi distruge popoarele păcătoşilor.

38 Şi El îi conduce pe cei drepţi în aţinuturi bogate, iar pe cei păcătoşi îi bdistruge şi le blestemă ţara din cauza lor.

39 El domneşte sus în ceruri, căci acesta este tronul Lui, iar pământul acesta este aaşternutul picioarelor Lui.

40 Şi îi iubeşte pe aceia care Îl recunosc pe El ca fiind Dumnezeul lor. Iată, i-a iubit pe strămoşii noştri şi a afăcut legământ cu ei, da, chiar cu Avraam, bIsaac şi cIacov; şi El şi-a adus aminte de legămintele pe care le făcuse cu ei; prin urmare, i-a scos din ţara dEgiptului.

41 Şi El le-a dat greutăţi în pustiu cu toiagul Său; căci ei şi-au aîmpietrit inimile, la fel ca şi voi; iar Domnul le-a dat greutăţi din cauza nedreptăţii lor. El a trimis bşerpi zburători înfocaţi printre ei; iar după ce au fost muşcaţi, El a pregătit o cale pentru ca ei să fie cvindecaţi; iar singurul lucru pe care trebuia să-l facă era să privească; şi datorită dsimplităţii acestei căi sau a uşurinţei ei, mulţi au fost aceia care au pierit.

42 Şi ei şi-au împietrit inimile din când în când şi au ahulit împotriva lui bMoise şi, de asemenea, împotriva lui Dumnezeu; cu toate acestea, voi ştiţi că au fost conduşi de către puterea Lui fără de asemănare până în ţara făgăduinţei.

43 Şi acum, după toate aceste lucruri, a venit timpul ca ei să devină păcătoşi, da, aproape până la culme; şi nu ştiu, dar în această zi ei sunt pe cale de a fi distruşi; căci ştiu că va trebui cu siguranţă să vină ziua aceea, când ei vor trebui să fie distruşi, în afară de câţiva numai, care vor fi duşi în robie.

44 Prin urmare, Domnul i-a adat poruncă tatălui meu să plece în pustiu; iar Iudeii, de asemenea, au căutat să-i ia viaţa; da, şi bvoi, de asemenea, aţi căutat să-i luaţi viaţa; prin urmare, voi sunteţi ucigaşi în inimile voastre şi sunteţi la fel ca şi ei.

45 Voi sunteţi aiuţi în a face nedreptate, dar sunteţi înceţi în a vă aduce aminte de Domnul Dumnezeul vostru. Aţi văzut un bînger, iar el a glăsuit către voi; da, aţi auzit glasul lui din când în când; iar el a vorbit către voi cu un glas blând şi încet, dar eraţi clipsiţi de sentimente, aşa încât nu aţi putut să simţiţi cuvintele lui; prin urmare, a glăsuit către voi cu un glas ca de tunet, care a făcut pământul să se cutremure ca şi cum s-ar să se despicat în bucăţi.

46 Şi voi ştiţi, de asemenea, că prin aputerea cuvântului Său atotputernic, El poate să facă pământul să piară; da, şi voi ştiţi că prin cuvântul Său El poate face locurile aspre să devină netede, iar locurile netede să fie sfărâmate. O, atunci, cum puteţi să fiţi atât de împietriţi în inimile voastre?

47 Iată, sufletul meu este sfâşiat de suferinţă din cauza voastră şi inima mea este îndurerată; mă tem să nu fiţi alungaţi pentru totdeauna. Iată, eu sunt aplin de Spiritul lui Dumnezeu într-atât, încât trupul meu este blipsit de putere.

48 Şi acum, s-a întâmplat că atunci când am glăsuit aceste cuvinte, ei s-au mâniat pe mine şi voiau să mă arunce în adâncurile mării; şi cum veneau să pună mâna pe mine, le-am spus, zicând: În numele lui Dumnezeu cel Atotputernic, vă poruncesc să nu mă aatingeţi, căci eu sunt plin de bputerea lui Dumnezeu, chiar până la mistuirea trupului meu; şi cel care va pune mâna pe mine se va cveşteji chiar ca o trestie uscată; şi el va fi o nimica toată în faţa puterii lui Dumnezeu pentru că Dumnezeu îl va lovi.

49 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, le-am spus că n-ar mai trebui să cârtească împotriva tatălui lor; şi nici să nu şovăiască să mă ajute la lucrul meu, căci Dumnezeu îmi dăduse poruncă să construiesc o corabie.

50 Şi eu le-am spus: aDacă Dumnezeu mi-a poruncit să fac toate lucrurile, atunci eu voi fi în stare să le fac. Dacă El mi-ar da poruncă să-i spun acestei ape să se facă pământ, atunci ea ar fi pământ; şi dacă aş zice aceasta, atunci aşa s-ar întâmpla.

51 Şi acum, dacă Domnul are o putere aşa de mare şi a făcut aşa de multe minuni printre copiii oamenilor, atunci cum de nu ar putea să mă aînveţe să construiesc o corabie?

52 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, am spus multe lucruri către fraţii mei, atâtea încât ei au fost făcuţi de ruşine şi nu au mai putut să mi se împotrivească; şi nici n-au mai îndrăznit să pună mâna pe mine sau să mă atingă cu degetele lor, chiar timp de mai multe zile. Acum, ei nu îndrăzneau să facă aceasta ca să nu se ofilească în faţa mea, căci aşa de puternic era aSpiritul lui Dumnezeu; şi astfel a lucrat El asupra lor.

53 Şi s-a întâmplat că Domnul a vorbit către mine: Întinde-ţi iarăşi mâna către fraţii tăi şi nu se vor ofili în faţa ta, dar Eu îi voi cutremura, a spus Domnul, şi asta o voi face pentru ca ei să ştie că Eu sunt Domnul Dumnezeul lor.

54 Şi s-a întâmplat că mi-am întins mâna către fraţii mei, iar ei nu s-au ofilit în faţa mea; dar Domnul i-a făcut să se cutremure, chiar după cuvântul pe care El l-a spus.

55 Şi acum, ei au spus: Noi ştim cu siguranţă că Domnul este cu tine, căci noi ştim că puterea Domnului este aceea care ne-a făcut să ne cutremurăm. Şi au căzut în faţa mea şi erau gata să mă apreaslăvească, dar nu am permis aceasta, zicându-le: Eu sunt fratele vostru, da, chiar fratele vostru mai tânăr; prin urmare, preaslăviti-L pe Domnul Dumnezeul vostru şi cinstiţi pe tatăl şi pe mama voastră, pentru ca bzilele voastre să fie lungi în ţara pe care Domnul Dumnezeul vostru v-o va da.

◀

2a

1 Ne. 17:12.

◀

3a

Mosia 2:41; Alma 26:12. GS Supunere, supus, (a) se supune.

◀

b

1 Ne. 3:7.

◀

6a

2 Ne. 4:20.

◀

8a

1 Ne. 18:2.

◀

12a

1 Ne. 17:2.

◀

13a

Alma 37:38–39.

◀

b

1 Ne. 2:20; Iacov 2:12.

◀

c

Ex. 6:7.

◀

14a

2 Ne. 1:4. GS Mărturie.

◀

b

D&L 5:2.

◀

17a

1 Ne. 18:1–6.

◀

19a

GS (a) Persecuta, persecuţie.

◀

20a

1 Ne. 2:11.

◀

22a

1 Ne. 1:13.

◀

24a

Ex. 3:2–10; 1 Ne. 19:10; 2 Ne. 3:9; 25:20.

◀

25a

Gen. 15:13–14.

◀

b

Ex. 1:11; 2:11.

◀

26a

Fapte 7:22–39.

◀

b

Ex. 14:21–31; 1 Ne. 4:2; Mosia 7:19; Hel. 8:11; D&L 8:3; Moise 1:25.

◀

28a

Ex. 16:4, 14–15, 35; Num. 11:7–8; Deut. 8:3; Mosia 7:19.

◀

29a

Ex. 17:6; Num. 20:11; Deut. 8:15; 1 Ne. 20:21.

◀

30a

D&L 18:18; 88:64–65.

◀

b

Ex. 32:8; Num. 14:2–3; Ezec. 20:13–16; D&L 84:23–25.

◀

31a

Num. 26:65.

◀

b

1 Ne. 5:15; D&L 103:16–18.

◀

32a

Num. 33:52–53; Ios. 24:8.

◀

35a

Fapte 10:15, 34; Rom. 2:11; 2 Ne. 26:23–33.

◀

b

Ps. 55:22; 1 Ne. 22:17.

◀

c

1 Sam. 2:30; Ps. 97:10; 145:20; Alma 13:4; D&L 82:10.

◀

36a

GS (a) Crea, creaţie.

◀

b

GS Pământ.

◀

c

Isa. 45:18; Avr. 3:24–25.

◀

37a

Prov. 14:34; 1 Ne. 4:13; Eter 2:10; D&L 117:6.

◀

38a

GS Pământul făgăduinţei.

◀

b

Lev. 20:22.

◀

39a

Isa. 66:1; D&L 38:17; Avr. 2:7.

◀

40a

GS Legământul avraamic.

◀

b

Gen. 21:12; D&L 27:10.

◀

c

Gen. 28:1–5.

◀

d

Deut. 4:37.

◀

41a

2 Regi 17:7–23.

◀

b

Num. 21:4–9; Deut. 8:15; Alma 33:18–22.

◀

c

Ioan 3:13–15; 2 Ne. 25:20.

◀

d

Alma 37:44–47; Hel. 8:15.

◀

42a

Num. 14:1–12. GS Răzvrătire.

◀

b

D&L 84:23–24.

◀

44a

1 Ne. 2:1–2.

◀

b

1 Ne. 16:37.

◀

45a

Mosia 13:29.

◀

b

1 Ne. 4:3.

◀

c

Ef. 4:19.

◀

46a

Hel. 12:6–18.

◀

47a

Mica 3:8.

◀

b

1 Ne. 19:20.

◀

48a

Mosia 13:3.

◀

b

2 Ne. 1:26–27. GS Putere.

◀

c

1 Regi 13:4–7.

◀

50a

Filip. 4:13; 1 Ne. 3:7.

◀

51a

Gen. 6:14–16; 1 Ne. 18:1.

◀

52a

GS Duhul Sfânt.

◀

55a

Fapte 14:11–15.

◀

b

Ex. 20:12; Mosia 13:20.

Capitolul 18

Corabia este terminată—Sunt pomenite naşterile lui Iacov şi a lui Iosif—Grupul se îmbarcă pentru călătoria către ţara făgăduinţei—Fiii lui Ismael şi nevestele lor se unesc în orgii şi răzvrătire—Nefi este legat şi corabia este mânată înapoi de o furtună grozavă—Nefi este eliberat şi, prin rugăciunea lui, furtuna se potoleşte—Oamenii ajung în ţara făgăduinţei. Circa 591–589 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că ei L-au preaslăvit pe Domnul şi au mers mai departe împreună cu mine; iar noi am prelucrat lemnul cu o iscusinţă neobişnuită. Iar Domnul mi-a arătat din când în când în ce fel trebuia să lucrez lemnul corabiei.

2 Acum eu, Nefi, nu am lucrat lemnul în modul învăţat de oameni, nici nu am construit corabia după felul oamenilor; ci am construit-o după felul în care Domnul mi-a arătat; prin urmare, nu era după felul oamenilor.

3 Şi eu, Nefi, m-am dus deseori în munţi şi m-am arugat deseori Domnului; prin urmare, Domnul mi-a barătat lucruri măreţe.

4 Şi s-a întâmplat că, după ce am terminat corabia, potrivit cuvântului Domnului, fraţii mei au văzut că ea era bună şi că lucrătura ei era foarte fină; prin urmare, ei s-au plecat cu aumilinţă iarăşi în faţa Domnului.

5 Şi s-a întâmplat că glasul Domnului i-a spus tatălui meu că noi trebuia să ne sculăm şi să coborâm în corabie.

6 Şi s-a întâmplat că dimineaţa, după ce pregătisem toate lucrurile, multe roade şi acarne din pustiu şi miere din belşug, precum şi provizii aşa cum Domnul ne poruncise, am coborât în corabie împreună cu toată încărcătura noastră şi cu seminţele noastre şi cu fiecare lucru pe care noi îl adusesem cu noi, fiecare după vârsta lui; prin urmare, ne-am coborât cu toţii în corabie, împreună cu nevestele şi copiii noştri.

7 Şi acum, tatăl meu avusese doi fii în pustiu; cel mai vârstnic a fost numit aIacov, iar cel mai tânăr, bIosif.

8 Şi s-a întâmplat că după ce noi toţi am coborât în corabie şi am luat cu noi proviziile, precum şi lucrurile care ni s-au poruncit, am început să înaintăm pe amare şi am fost mânaţi înainte de vânt către bpământul făgăduit.

9 Şi după ce am fost împinşi de vânt timp de multe zile, iată, fraţii mei şi fiii lui Ismael, precum şi nevestele lor au început să se veselească aşa de tare, încât au început să danseze şi să cânte şi să vorbească cu multă grosolănie, da, într-atât, încât au uitat prin ce putere fuseseră aduşi acolo; da, ei s-au dedat la o nemaipomenită grosolănie.

10 Şi eu, Nefi, am început să mă tem foarte tare ca Domnul să nu se mânieze pe noi şi să nu ne lovească din cauza nedreptăţii noastre şi să fim înghiţiţi de adâncurile mării; prin urmare eu, Nefi, am început să le vorbesc cu multă seriozitate; dar iată, ei erau amânioşi pe mine, zicând: Nu vrem ca fratele nostru mai tânăr să fie bconducător peste noi.

11 Şi s-a întâmplat că Laman şi Lemuel m-au luat şi m-au legat cu frânghii şi s-au purtat cu mine cu multă cruzime; totuşi, Domnul a apermis toate acestea pentru ca să-Şi poată arăta puterea, pentru îndeplinirea cuvântului Său pe care L-a rostit despre cei păcătoşi.

12 Şi s-a întâmplat că, după ce m-au legat astfel încât să nu mai pot să mă mişc, abusola care fusese pregătită de către Domnul a încetat să mai meargă.

13 Prin urmare, ei nu ştiau încotro să conducă corabia, cu atât mai mult cu cât s-a pornit o furtună mare, da, un uragan mare şi teribil şi noi am fost aîmpinşi pe ape înapoi timp de trei zile; iar ei au început să se înfricoşeze foarte mult că se vor îneca în mare; şi totuşi, nu m-au dezlegat.

14 Şi în a patra zi în care am fost împinşi înapoi, furtuna a început să se înteţească.

15 Şi s-a întâmplat că era cât pe ce să fim înghiţiţi de adâncurile mării. Şi după ce am fost împinşi înapoi pe ape timp de patru zile, fraţii mei au început să avadă că pedepsele lui Dumnezeu erau asupra lor şi că ei trebuia să piară dacă nu se pocăiau de nedreptăţile lor; prin urmare, au venit la mine şi au dezlegat legăturile care erau în jurul încheieturilor mâinilor mele; şi iată că acestea erau foarte umflate; şi, de asemenea, gleznele mele erau foarte umflate şi mare îmi era durerea din cauza aceasta.

16 Cu toate acestea, mi-am înălţat privirea către Dumnezeul meu şi L-am apreamărit cât a fost ziua de lungă; şi nu am cârtit împotriva Domnului din cauza suferinţelor mele.

17 Acum tatăl meu, Lehi, le-a spus multe lucruri lor şi fiilor lui aIsmael; dar, iată, ei au spus multe ameninţări împotriva oricui ar fi vorbit în sprijinul meu; iar părinţii mei fiind împovăraţi de ani şi suferind multe supărări din cauza copiilor lor erau doborâţi, da, chiar pe patul de moarte.

18 Din cauza supărării şi marii lor întristări, precum şi din cauza nedreptăţii fraţilor mei, ei au ajuns aproape să fie luaţi din lumea aceasta ca să-L întâlnească pe Dumnezeul lor; da, părul lor cărunt era aproape să zacă în ţărână; da, şi chiar erau aproape de a fi aruncaţi cu jale într-un mormânt de apă.

19 Iar Iacov şi Iosif, fiind tineri şi având nevoie de multă îngrijire, erau necăjiţi din cauza suferinţelor mamei lor; şi, de asemenea, anevasta mea cu lacrimile şi rugăciunile ei, precum şi copiii mei nu au înmuiat inimile fraţilor mei ca să mă dezlege.

20 Şi nu a fost nimic în afară de puterea lui Dumnezeu, care i-a ameninţat cu distrugerea, care a putut să le înmoaie inimile; prin urmare, atunci când au văzut că erau aproape să fie înghiţiţi în adâncurile mării, s-au pocăit de lucrul pe care îl făcuseră, într-atât, încât m-au dezlegat.

21 Şi s-a întâmplat că, după ce m-au dezlegat, iată, am luat busola, iar aceasta a mers aşa cum am dorit eu. Şi s-a întâmplat că m-am rugat Domnului; şi după ce m-am rugat, vânturile s-au oprit, iar furtuna a încetat şi era o linişte desăvârşită.

22 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, am condus corabia, astfel încât am navigat iarăşi către ţara făgăduinţei.

23 Şi s-a întâmplat că după ce am navigat timp de mai multe zile, am ajuns în aţara făgăduinţei; şi am înaintat pe uscat şi ne-am pus corturile; şi am numit-o ţara făgăduinţei.

24 Şi s-a întâmplat că, am început să cultivăm pământul şi am început să plantăm seminţele; da, am pus toate seminţele noastre în pământ, cele pe care le adusesem din ţara Ierusalimului. Şi s-a întâmplat că ele au crescut foarte bine; prin urmare am fost binecuvântaţi din belşug.

25 Şi s-a întâmplat că am descoperit, în ţara făgăduinţei, în timp ce umblam prin pustiu, că în păduri erau animale de tot felul, atât vaci, cât şi boi, măgari şi cai, capre şi capre sălbatice, precum şi tot felul de animale sălbatice, care erau pentru folosul oamenilor. Şi noi am găsit tot felul de minereuri, atât de aur, cât şi de argint şi de cupru.

◀

3a

GS Rugăciune.

◀

b

GS Revelaţie.

◀

4a

1 Ne. 16:5.

◀

6a

1 Ne. 17:2.

◀

7a

2 Ne. 2:1.

◀

b

2 Ne. 3:1.

◀

8a

2 Ne. 10:20.

◀

b

1 Ne. 2:20. GS Pământul făgăduinţei.

◀

10a

1 Ne. 17:17–55.

◀

b

Gen. 37:9–11; 1 Ne. 16:37–38; 2 Ne. 1:25–27.

◀

11a

Alma 14:11.

◀

12a

1 Ne. 16:10, 16, 26; 2 Ne. 5:12; Alma 37:38–47; D&L 17:1.

◀

13a

Mosia 1:17.

◀

15a

Hel. 12:3.

◀

16a

Alma 36:28.

◀

17a

1 Ne. 7:4–20.

◀

19a

1 Ne. 7:19; 16:7.

◀

23a

GS Pământul făgăduinţei.

Capitolul 19

Nefi face plăci din metal şi scrie istoria poporului său—Dumnezeul lui Israel va veni după şase sute de ani de la timpul când Lehi a plecat din Ierusalim—Nefi vorbeşte despre suferinţele Lui şi despre răstignire—Iudeii vor fi dispreţuiţi şi împrăştiaţi până în zilele din urmă, când ei se vor reîntoarce la Domnul. Circa 588–570 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că Domnul mi-a poruncit, prin urmare am făcut plăci din metal pentru ca să pot grava pe ele cronica poporului meu. Şi pe aplăcile pe care le-am făcut am gravat cronica btatălui meu, precum şi călătoria noastră prin pustiu şi profeţiile tatălui meu; şi, de asemenea, multe din propriile mele profeţii am gravat pe ele.

2 Şi n-am ştiut atunci când le-am făcut că Domnul îmi va porunci să fac aaceste plăci; prin urmare, cronica tatălui meu, genealogia strămoşilor lui şi cea mai mare parte a tuturor întâmplărilor noastre din pustiu sunt gravate pe aceste plăci dintâi despre care eu am vorbit; prin urmare, lucrurile care s-au întâmplat înainte ca eu să fi făcut baceste plăci sunt, într-adevăr, pomenite în detaliu în primele plăci.

3 Şi după ce am făcut aceste plăci după poruncă, eu, Nefi, am primit o poruncă precum că slujirea şi profeţiile, părţile cele mai clare şi mai preţioase ale acestora, trebuia să fie scrise pe aaceste plăci; şi că lucrurile care erau scrise trebuia păstrate pentru instruirea poporului meu, care trebuia să stăpânească ţara şi, de asemenea, şi pentru alte scopuri bînţelepte, care scopuri sunt cunoscute Domnului.

4 De aceea eu, Nefi, am scris o cronică pe celelalte plăci, care face o descriere sau care face o relatare mai amănunţită a războaielor şi conflictelor şi distrugerilor poporului meu. Şi aşa am făcut şi am dat poruncă poporului meu despre ceea ce trebuia să facă după moartea mea; şi anume că aceste plăci trebuia să fie transmise de la o generaţie la alta sau de la un profet la altul, până la alte porunci ale Domnului.

5 Iar o relatare a împrejurărilor în care am afăcut aceste plăci se va face în cele ce urmează; şi apoi, iată, eu continui aşa cum am spus; şi fac aceasta pentru ca cele mai sfinte lucruri să poată fi păstrate pentru a fi baduse la cunoştinţă poporului meu.

6 Cu toate acestea, eu nu scriu nimic pe plăci în afară doar de ceea ce cred că este asfânt. Şi acum, dacă eu greşesc, tot aşa au greşit şi cei din vechime; nu că m-aş scuza pe mine pe seama altor oameni, ci numai din cauza bslăbiciunii trupeşti care este în mine m-aş putea scuza.

7 Căci lucrurile pe care unii oameni le consideră de mare valoare, atât pentru trup, cât şi pentru suflet, alţii nu aţin seama de ele şi le bcalcă în picioare. Da, chiar şi pe Dumnezeul lui Israel Îl calcă oamenii în picioare; spun Îl calcă în picioare, dar dacă aş folosi alte cuvinte—ei Îl nesocotesc şi nu ascultă de glasul sfaturilor Lui.

8 Şi iată, după cuvintele îngerului, El va aveni după bşase sute de ani de la plecarea tatălui meu din Ierusalim.

9 Şi lumea, din cauza nedreptăţii ei, Îl va judeca pe El ca pe un lucru de nimic; prin urmare, ei Îl biciuiesc, iar El rabdă; şi Îl lovesc, iar El rabdă. Da, ei Îl ascuipă, iar El rabdă, datorită bunătăţii Sale pline de iubire şi a îndelungatei Sale suferinţe pentru copiii oamenilor.

10 Iar aDumnezeul strămoşilor noştri, care au fost bscoşi din Egipt din robie şi care, de asemenea, au fost apăraţi în pustiu de către El, da, Dumnezeul lui Avraam şi al lui Isaac şi cDumnezeul lui Iacov, se va dpreda El Însuşi, potrivit cuvintelor îngerului, ca om, în mâinile oamenilor păcătoşi, pentru ca să fie eridicat, potrivit cuvintelor lui fZenoc, şi să fie grăstignit, potrivit cuvintelor lui Neum, şi să fie îngropat într-un hmormânt, potrivit cuvintelor lui iZenos pe care acesta le-a vorbit despre cele trei zile de jîntuneric, care trebuiau să fie un semn despre moartea Lui dat celor care vor popula insulele mării şi mai ales celor care sunt din kcasa lui Israel.

11 Căci aşa a glăsuit profetul: Domnul Dumnezeu cu siguranţă îi va avizita pe toţi cei din casa lui Israel în ziua aceea, pe unii cu glasul Său, datorită dreptăţii lor, spre marea lor bucurie şi salvare, iar pe alţii cu btunetele şi fulgerele puterii Sale, cu furtună, cu foc şi cu fum şi cu aburul cîntunericului şi prin deschiderea dpământului şi prin emunţii care se vor înălţa.

12 Şi atoate aceste lucruri trebuie cu siguranţă să se întâmple, a spus profetul bZenos. Iar cpietrele pământului vor trebui să crape; şi din cauza gemetelor pământului, mulţi dintre regii insulelor mării vor fi inspiraţi de către Spiritul lui Dumnezeu să exclame: Dumnezeul naturii suferă.

13 Cât despre cei care sunt în Ierusalim, a spus profetul, ei vor fi apedepsiţi de către toţi oamenii, deoarece Îl brăstignesc pe Dumnezeul lui Israel şi îşi întorc inimile de la El, respingând semnele şi minunile, precum şi puterea şi slava Dumnezeului lui Israel.

14 Şi deoarece ei îşi întorc inimile de la El, a spus profetul, şi L-au adispreţuit pe Cel Sfânt al lui Israel, ei vor rătăci în trup şi vor pieri şi vor deveni o pricină de bdispreţ şi de cbatjocură şi vor fi urâţi printre toate naţiunile.

15 Cu toate acestea, atunci când ziua aceea va veni, a spus profetul, atunci când ei anu-şi vor mai întoarce inimile împotriva Celui Sfânt al lui Israel, atunci El îşi va aduce aminte de blegămintele pe care le-a făcut cu strămoşii lor.

16 Da, atunci El îşi va aduce aminte de ainsulele mării; da, şi pe toţi oamenii care sunt din casa lui Israel, Eu îi voi baduna, a spus Domnul, potrivit cuvintelor profetului Zenos, din cele patru colţuri ale pământului.

17 Da, şi tot pământul va avedea Salvarea Domnului, a spus profetul; fiecare naţiune, neam, limbă şi popor va fi binecuvântat.

18 Şi eu, Nefi, am scris aceste lucruri către poporul meu, pentru că poate aş reuşi să-i conving să-şi aducă aminte de Domnul, Mântuitorul lor.

19 Prin urmare, vorbesc întregii case a lui Israel, dacă se va întâmpla ca ei să capete aaceste lucruri.

20 Căci iată, am lucrări în spirit pentru cei care sunt în Ierusalim, care mă istovesc într-atât, încât încheieturile mele sunt slabe; căci dacă Domnul n-ar fi fost milos şi nu mi-ar fi dezvăluit despre ei, tot aşa cum a făcut cu profeţii din vechime, aş fi pierit şi eu.

21 Şi El cu siguranţă le-a dezvăluit aprofeţilor din vechime toate lucrurile bdespre ei; şi, de asemenea, El a dezvăluit multora lucrurile despre noi; prin urmare, trebuie ca noi să cunoaştem lucrurile acestea pentru că ele sunt scrise pe plăcile de aramă.

22 Acum, s-a întâmplat că eu, Nefi, i-am învăţat pe fraţii mei aceste lucruri; şi s-a întâmplat că le-am citit multe lucruri, care erau gravate pe aplăcile de aramă, aşa ca ei să ştie despre lucrările Domnului în alte ţări, printre popoarele din vechime.

23 Şi le-am citit multe lucruri care erau scrise în acărţile lui Moise; dar, pentru ca să-i conving mai mult să creadă în Domnul, Mântuitorul lor, le-am citit ceea ce era scris de către profetul bIsaia; căci eu am cfăcut ca toate scripturile să ni se aplice nouă, pentru ca ele să fie spre dfolosul şi învăţătura noastră.

24 Prin urmare, le-am vorbit, zicând: Auziţi cuvintele profetului, voi care sunteţi o rămăşiţă a casei lui Israel, o aramură care a fost ruptă; auziţi cuvintele profetului, care au fost scrise pentru toată casa lui Israel, şi aplicaţi-le vouă înşivă, pentru ca să aveţi speranţă la fel ca şi fraţii voştri de care v-aţi despărţit; căci în felul acesta a scris profetul.

◀

1a

GS Plăci.

◀

b

1 Ne. 1:16–17; 6:1–3.

◀

2a

2 Ne. 5:30.

◀

b

1 Ne. 9:1–5.

◀

3a

Iacov 1:1–4; 3:13–14; 4:1–4.

◀

b

1 Ne. 9:4–5; C. lui M. 1:7; D&L 3:19–20; 10:1–51.

◀

5a

2 Ne. 5:28–33.

◀

b

GS Scripturi—Scripturile vor fi păstrate.

◀

6a

Vezi pagina de titlu a Cărţii lui Mormon. GS Sfânt (adjectiv).

◀

b

Morm. 8:13–17; Eter 12:23–28.

◀

7a

2 Ne. 33:2; Iacov 4:14.

◀

b

GS Răzvrătire.

◀

8a

GS Isus Hristos—Profeţii despre naşterea şi moartea lui Isus Hristos.

◀

b

1 Ne. 10:4; 2 Ne. 25:19.

◀

9a

Isa. 50:5–6; Mat. 27:30.

◀

10a

2 Ne. 26:12; Mosia 7:27; 27:30–31; Alma 11:38–39; 3 Ne. 11:14–15.

◀

b

Ex. 3:2–10; 6:6; 1 Ne. 5:15; D&L 136:22.

◀

c

Gen. 32:9; Mosia 7:19; D&L 136:21. GS Iehova.

◀

d

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

e

3 Ne. 27:14.

◀

f

Alma 33:15; 34:7; Hel. 8:19–20; 3 Ne. 10:15–16. GS Scripturi—Scripturi pierdute; Zenoc.

◀

g

2 Ne. 6:9; Mosia 3:9. GS Răstignire.

◀

h

Mat. 27:60; Luca 23:53; 2 Ne. 25:13.

◀

i

Iacov 6:1; Hel. 15:11. GS Zenos.

◀

j

1 Ne. 12:4–5; Hel. 14:20, 27; 3 Ne. 8:3, 19–23; 10:9.

◀

k

3 Ne. 16:1–4.

◀

11a

3 Ne. 9:1–22; D&L 5:16.

◀

b

Hel. 14:20–27; 3 Ne. 8:5–23.

◀

c

Luca 23:44–45; 3 Ne. 8:19–20.

◀

d

2 Ne. 26:5.

◀

e

3 Ne. 8:10.

◀

12a

Hel. 14:20–28.

◀

b

Iacov 5:1.

◀

c

Mat. 27:51.

◀

13a

Luca 23:27–30.

◀

b

2 Ne. 10:3.

◀

14a

Isa. 53:3–6; Mosia 14:3–6.

◀

b

GS Iudei.

◀

c

Deut. 28:37; 1 Regi 9:7; 3 Ne. 16:9.

◀

15a

1 Ne. 22:11–12.

◀

b

GS Legământul avraamic.

◀

16a

1 Ne. 22:4; 2 Ne. 10:21.

◀

b

Isa. 49:20–22. GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

17a

Isa. 40:4–5.

◀

19a

Enos 1:16; Morm. 5:12; 7:9–10.

◀

21a

2 Regi 17:13; Amos 3:7. GS Profet.

◀

b

3 Ne. 10:16–17.

◀

22a

1 Ne. 22:1.

◀

23a

Ex. 17:14; 1 Ne. 5:11; Moise 1:40–41.

◀

b

1 Ne. 15:20; 2 Ne. 25:4–6; 3 Ne. 23:1.

◀

c

GS Scripturi—Valoarea scripturilor.

◀

d

2 Ne. 4:15.

◀

24a

Gen. 49:22–26; 1 Ne. 15:12; 2 Ne. 3:4–5.

Capitolul 20

Domnul îi dezvăluie lui Israel planurile Sale—Israel a fost ales în vâltoarea de foc a suferinţei şi va ieşi din Babilon—Compară cu Isaia 48. Circa 588–570 î.H.

1 Ascultaţi şi auziţi aceasta, o, voi cei din casa lui Iacov, care sunteţi chemaţi cu numele de Israel şi care aţi ieşit din apele lui Iuda, sau din apele abotezului, care juraţi pe numele Domnului şi pomeniţi pe Dumnezeul lui Israel şi care totuşi nu juraţi în adevăr şi nici în dreptate.

2 Şi totuşi, ei îşi iau numele de la oraşul asfânt, dar nu se bsprijină pe Dumnezeul lui Israel, care este Domnul oştirilor; da, Domnul oştirilor este numele Lui.

3 Iată, am dezvăluit lucrurile cele adintâi de la început; şi ele au ieşit din gura Mea şi Eu le-am vestit. Le-am vestit pe neaşteptate.

4 Şi am făcut aceasta pentru că am ştiut că aeşti îndărătnic, iar gâtul tău este o vână de fier, iar fruntea ta este de aramă;

5 Şi eu ţi-am vestit chiar de la început; înainte de a se întâmpla, ţi le-am arătat; şi ţi le-am arătat de teamă ca să nu poţi să zici—aIdolul meu le-a făcut iar chipul meu cioplit şi chipul meu turnat le-a poruncit.

6 Tu ai văzut şi ai auzit toate acestea; şi nu vrei să le mărturiseşti? Şi Eu ţi-am arătat lucruri noi de acum, chiar lucruri ascunse, pe care nu le-ai cunoscut.

7 Ele sunt create acum şi nu de la început, chiar înainte de ziua când nu le-ai auzit ele ţi-au fost vestite, ca să nu poţi zice—Iată, eu le ştiam.

8 Da, şi tu nu ai auzit; da, nu ai ştiut; da, de la acel timp încolo urechea ta nu a fost deschisă; căci am ştiut că tu te vei purta cu necredinţă şi tu vei numi apăcătos din pântece.

9 Cu toate acestea, din pricina anumelui Meu, Îmi voi potoli mânia şi pentru slava Mea, Mă voi stăpâni ca să nu te nimicesc.

10 Căci iată, Eu te-am purificat, te-am ales în vâltoarea de foc a asuferinţei.

11 Pentru Mine Însumi, da, pentru Mine Însumi voi face aceasta, căci Eu nu voi permite ca anumele Meu să fie profanat şi bnu voi da slava Mea altuia.

12 Ascultaţi-Mă, o, Iacov şi tu, Israel, alesul Meu, căci Eu sunt Acela; Eu sunt Cel adintâi şi tot Eu sunt şi Cel din urmă.

13 Mâna Mea a apus, de asemenea, temelia pământului, iar mâna Mea dreaptă a cuprins cerurile. Le chem şi ele stau în faţa Mea laolaltă.

14 Voi cu toţii, adunaţi-vă şi ascultaţi; care dintre ei le-a vestit aceste lucruri? Domnul L-a iubit pe El; da, şi El va aîndeplini cuvântul Său pe care l-a vestit lor; şi El va împlini voia Lui împotriva bBabilonului, iar braţul Lui se va ridica asupra haldeilor.

15 Şi Domnul a mai spus: Eu, Domnul, da, Eu am glăsuit; da, Eu L-am chemat pe El ca să vestească, Eu L-am adus pe El, iar El va face ca lucrarea Sa să izbutească.

16 Veniţi aproape de Mine; nu am vorbit în aascuns; de la început, din timpul care fusese vestit, Eu am glăsuit; şi Domnul Dumnezeu şi Spiritul Său M-au trimis.

17 Şi astfel a spus Domnul, aMântuitorul tău, Cel Sfânt al lui Israel; Eu L-am trimis pe El; pe Domnul Dumnezeul tău, care te învaţă pe tine spre folosul tău, Cel care te bconduce pe tine pe calea pe care trebuie să mergi şi El a făcut aceasta.

18 O, de-ai fi ascultat de aporuncile Mele—pacea ta ar fi fost ca un râu, iar dreptatea ta ca valurile mării.

19 aSeminţia ta ar fi fost la fel ca şi nisipul; roadele pântecelui tău la fel ca şi pietrişul; numele lui nu ar fi fost alungat sau distrus din faţa Mea.

20 aPlecaţi din Babilon, fugiţi de Haldei şi cu un glas de cântare vestiţi, da, spuneţi aceasta, daţi de ştire până la capătul pământului; ziceţi: Domnul l-a mântuit pe brobul Său, Iacov.

21 Şi ei nu au asuferit de sete; El i-a condus prin pustiuri; El a făcut să curgă ape din bstânci pentru ei; de asemenea, El a crăpat stânca şi apele au ţâşnit din ea.

22 Şi cu toate că El a făcut toate acestea şi chiar lucruri şi mai mari, nu există apace pentru cei păcătoşi, a spus Domnul.

◀

1a

GS Botez, (a) boteza.

◀

2a

Isa. 52:1. GS Ierusalim.

◀

b

I.E. se bazează.

◀

3a

Isa. 46:9–10.

◀

4a

I.E. Israel.

◀

5a

GS Idolatrie.

◀

8a

Ps. 58:3.

◀

9a

1 Sam. 12:22; Ps. 23:3; 1 Ioan 2:12.

◀

10a

GS Adversitate.

◀

11a

Ier. 44:26.

◀

b

Isa. 42:8; Moise 4:1–4.

◀

12a

Apoc. 1:17; 22:13. GS Alfa şi Omega; Primul născut.

◀

13a

Ps. 102:25. GS (a) Crea, creaţie.

◀

14a

1 Regi 8:56; D&L 64:31; 76:3.

◀

b

GS Babel, Babilon.

◀

16a

Isa. 45:19.

◀

17a

GS Mântuitor.

◀

b

GS Inspiraţie, (a) inspira; Revelaţie.

◀

18a

Ecl. 8:5.

◀

19a

Gen. 22:15–19; Osea 1:10.

◀

20a

Ier. 51:6; D&L 133:5-14.

◀

b

Isa. 44:1–2, 21.

◀

21a

Isa. 41:17–20.

◀

b

Ex. 17:6; Num. 20:11; 1 Ne. 17:29; 2 Ne. 25:20.

◀

22a

GS Pace.

Capitolul 21

Mesia va fi o lumină pentru neamuri şi îi va elibera pe robi—Israelul va fi adunat cu putere în ultimele zile—Regii vor fi părinţii lor adoptivi—Compară cu Isaia 49. Circa 588–570 î.H.

1 Şi iarăşi: Ascultaţi, o, voi cei din casa lui Israel, voi toţi cei care sunteţi despărţiţi şi alungaţi din cauza ticăloşiei preoţilor poporului Meu; da, voi toţi cei care sunteţi despărţiţi, care sunteţi împrăştiaţi în străinătăţi, care sunteţi poporul Meu, o, voi cei din casa lui Israel. Ascultaţi-Mă pe Mine, o, voi ainsule, şi ascultaţi voi popoare din bdepărtare; Domnul M-a chemat pe Mine din pântece; din pântecele mamei Mele a chemat El numele Meu.

2 Şi El a făcut gura Mea ca o sabie ascuţită; cu umbra mâinii Sale El M-a ascuns pe Mine şi M-a făcut ca o săgeată ascuţită; în tolba Lui M-a ascuns El pe Mine;

3 Şi Mi-a spus: Tu eşti arobul Meu, o, Israel, în care Mă voi slăvi.

4 Şi apoi am spus că am lucrat în zadar, Mi-am irosit puterea pentru nimic şi în zadar; cu siguranţă, judecata Mea este cu Domnul şi lucrul meu este cu Dumnezeul Meu.

5 Şi acum, a spus Domnul—care M-a afăcut încă din pântece ca să fiu robul Lui, ca să-l aduc pe Iacov iarăşi la El—chiar dacă Israelul nu va fi adunat, Eu tot voi fi slăvit în ochii Domnului, iar Dumnezeul Meu va fi puterea Mea.

6 Iar El a spus: Este un lucru uşor ca Tu să fii robul Meu şi să ridici atriburile lui Iacov şi să aduci înapoi pe cei rămaşi din Israel. Te voi da ca pe o blumină pentru cneamuri, pentru ca Tu să fii Salvarea Mea până la marginile pământului.

7 Aşa a spus Domnul, Mântuitorul lui Israel, Cel Sfânt, către Cel pe care oamenii Îl dispreţuiesc, către Cel pe care naţiunile Îl urăsc, către robul celor care domnesc: Regii vor vedea şi se vor înălţa, prinţii, de asemenea, vor preaslăvi, din cauza Domnului care este credincios.

8 Astfel a spus Domnul: La timpul potrivit Te-am auzit, o, insule ale mării, şi în ziua salvării Te-am ajutat; şi Te voi păstra şi-ţi voi da pe robul aMeu pentru un legământ cu poporul, ca să întemeieze pământul, ca să împartă moştenirile pustiite.

9 Pentru ca Tu să poţi spune celor aîn robie: Ieşiţi; şi celor care sunt în bîntuneric: Arătaţi-vă. Ei se vor hrăni pe drumuri, iar cpăşunile lor vor fi în toate locurile înalte.

10 Ei nu vor suferi de foame ori de sete, iar căldura sau soarele nu-i vor lovi; căci Cel care este milostiv faţă de ei îi va călăuzi, chiar la izvoare de apă îi va călăuzi El.

11 Şi voi face ca toţi munţii Mei să fie drumuri, iar adrumurile Mele mari vor fi înălţate.

12 Şi atunci, o, casă a lui Israel, iată, aacestea vor veni din depărtare; şi iată, acestea de la nord şi de la apus; şi acestea de la ţara Sinimului.

13 aCântaţi, o, voi ceruri; şi fii bucuros, o, tu pământ; căci picioarele celor care sunt la răsărit vor fi întemeiate; şi începeţi să cântaţi, o, voi munţi; căci ei nu vor mai fi loviţi niciodată; căci Domnul Şi-a mângâiat poporul Său şi va avea milă de cei în suferinţă.

14 Dar iată, a spus Sionul: Domnul m-a părăsit şi Domnul a uitat de mine—dar El va arăta că nu a făcut aşa.

15 Căci poate o afemeie să-şi uite pruncul care suge şi să nu aibă milă de fiul pântecelui său? Da, ele pot să-i buite, dar Eu nu te voi uita pe tine, o, casă a lui Israel.

16 Iată, Eu te-am întipărit pe tine pe apalmele mâinilor Mele; zidurile tale sunt tot timpul în faţa Mea.

17 Copiii tăi se vor grăbi împotriva celor care vor să te distrugă; iar cei care te-au adistrus se vor îndepărta de tine.

18 Ridică-ţi ochii de jur împrejur şi priveşte; toţi aceştia se aadună laolaltă şi vor veni la tine. Şi pe viaţa Mea, a spus Domnul, tu te vei înveşmânta cu ei toţi ca şi cu o podoabă şi te vei lega de ei ca de o mireasă.

19 Căci deşerturile şi locurile tale pustiite, precum şi ţara ta nimicită, vor fi chiar acum prea strâmte pentru locuitorii lor; iar cei care voiau să te înghită se vor depărta de tine.

20 Copiii pe care îi vei avea, după ce i-ai pierdut pe primii, vor spune iarăşi în urechile tale: Locul este prea strâmt pentru mine, dă-mi un loc în care să pot locui.

21 Şi atunci avei spune în inima ta: Cine mi-a dat mie toate acestea văzând că mi-am pierdut copiii şi că sunt bînsingurat şi captiv şi izgonit de ici-colo? Şi cine a făcut toate acestea? Iată, eu am fost lăsat singur; toate acestea, unde au fost ele?

22 Aşa spune Domnul Dumnezeu: Iată, Eu Îmi voi ridica mâna către aneamuri şi voi înălţa bsteagul Meu către popor; iar ei îi vor aduce pe fiii tăi în cbraţe, iar fiicele tale vor fi purtate pe umerii lor.

23 Şi aregii vor fi părinţii tăi adoptivi şi reginele lor vor fi mamele tale badoptive; ei se vor pleca înaintea ta cu faţa la pământ şi vor linge ţărâna de pe picioarele tale; iar tu vei şti că Eu sunt Domnul; căci cei care Mă vor caştepta pe Mine nu vor fi daţi de ruşine.

24 Căci poate prada să fie luată de la cel puternic sau robii de adrept să scape?

25 Dar aşa spune Domnul, până şi robii celor puternici vor fi luaţi, iar cei care sunt pradă celor de temut vor fi eliberaţi; căci Eu Mă voi lupta cu cei care se luptă împotriva ta şi îi voi salva pe copiii tăi.

26 Iar pe cei care te-au asuprit îi voi ahrăni cu carnea lor proprie; ei vor fi îmbătaţi cu sângele lor propriu ca şi cu un vin dulce; şi orice făptură va bşti că Eu, Domnul, sunt Salvatorul tău şi Mântuitorul tău, Cel cPuternic al lui Iacov.

◀

1a

1 Ne. 22:4; 2 Ne. 10:20–22.

◀

b

D&L 1:1.

◀

3a

Lev. 25:55; Isa. 41:8; D&L 93:45–46.

◀

5a

Isa. 44:24.

◀

6a

GS Israel—Cele douăsprezece triburi ale lui Israel.

◀

b

D&L 103:8–10; Avr. 2:10–11.

◀

c

3 Ne. 21:11.

◀

8a

2 Ne. 3:6–15; 3 Ne. 21:8–11; Morm. 8:16, 25.

◀

9a

GS Salvarea pentru morţi.

◀

b

2 Ne. 3:5.

◀

c

Ezec. 34:14.

◀

11a

Isa. 62:10; D&L 133:23–32.

◀

12a

Isa. 43:5–6.

◀

13a

Isa. 44:23.

◀

15a

GS Femeie, femei.

◀

b

Isa. 41:17; Alma 46:8; D&L 61:36.

◀

16a

Zah. 13:6.

◀

17a

3 Ne. 21:12–20.

◀

18a

Mica 4:11–13.

◀

21a

I.E. Sion.

◀

b

Isa. 54:1; Gal. 4:27.

◀

22a

Isa. 66:18–20.

◀

b

Isa. 11:12; 18:3.

◀

c

1 Ne. 22:8; 2 Ne. 10:8–9.

◀

23a

Isa. 60:16.

◀

b

1 Ne. 22:6.

◀

c

2 Ne. 6:13; D&L 98:2; 133:10–11, 45.

◀

24a

1 Ne. 21:25.

◀

26a

1 Ne. 22:13–14.

◀

b

Mosia 11:22.

◀

c

GS Iehova.

Capitolul 22

Israelul va fi împrăştiat pe toată faţa pământului—Neamurile vor îngriji şi vor hrăni Israelul cu Evanghelia în ultimele zile—Israelul va fi adunat şi salvat, iar cei păcătoşi vor arde ca miriştea—Împărăţia diavolului va fi distrusă şi Satana va fi legat. Circa 588–570 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că după ce eu, Nefi, am citit aceste lucruri, care erau gravate pe aplăcile de aramă, fraţii mei au venit la mine şi mi-au spus: Ce înseamnă toate aceste lucruri pe care tu le-ai citit? Iată, oare trebuie să fie ele înţelese după lucrurile care sunt spirituale, care se vor împlini potrivit spiritului şi nu trupului?

2 Iar eu, Nefi, le-am spus: Iată, ele s-au aarătat profetului prin glasul bSpiritului; căci prin Spirit sunt făcute cunoscute cprofeţilor toate lucrurile, care vor veni la copiii oamenilor potrivit trupului.

3 Prin urmare, lucrurile pe care eu le-am citit se referă la lucruri care sunt deopotrivă avremelnice şi spirituale; căci se pare că cei din casa lui Israel, mai devreme sau mai târziu, vor fi bîmprăştiaţi pe toată faţa pământului şi, de asemenea, printre toate naţiunile.

4 Şi iată, mulţi sunt aceia care deja nu mai sunt cunoscuţi celor care se află la Ierusalim. Da, cea mai mare parte a tuturor atriburilor a fost balungată; iar ei sunt împrăştiaţi încoace şi încolo pe cinsulele mării; şi nimeni nu ştie unde sunt, ştim doar că au fost alungaţi.

5 Şi pentru că au fost alungaţi, aceste lucruri au fost profeţite despre ei, şi, de asemenea, despre toţi cei care după aceea vor fi împrăştiaţi şi amestecaţi din pricina Celui Sfânt al lui Israel; căci îşi vor împietri inimile împotriva Lui; prin urmare, ei vor fi împrăştiaţi printre toate naţiunile şi vor fi aurâţi de către toţi oamenii.

6 Cu toate acestea, după ce vor fi ahrăniţi de bneamuri, iar Domnul îşi va ridica mâna către neamuri şi le va înălţa ca pe un steag, iar ccopiii lor vor fi purtaţi în braţe, iar fiicele lor vor fi purtate pe umeri, iată, aceste lucruri despre care s-a vorbit sunt vremelnice; căci aşa sunt legămintele Domnului cu strămoşii noştri; şi aceasta are însemnătate pentru noi în zilele care vor veni, precum şi pentru fraţii noştri care sunt din casa lui Israel.

7 Şi aceasta înseamnă că va veni un timp când, după ce toţi din casa lui Israel vor fi fost împrăştiaţi şi amestecaţi, Domnul Dumnezeu va ridica un popor puternic printre aneamuri, da, chiar pe faţa acestei ţări; şi prin el va fi seminţia noastră bîmprăştiată.

8 Iar după ce seminţia noastră va fi împrăştiată, Domnul Dumnezeu va începe să facă o lucrare aminunată printre bneamuri, care va fi de mare cpreţ pentru seminţia noastră; prin urmare, este ca şi când ar fi hrăniţi de neamuri şi purtaţi pe braţele şi pe umerii lor.

9 Şi aceasta va fi, de asemenea, de apreţ şi pentru neamuri; şi nu numai pentru neamuri, dar şi bpentru toţi cei din ccasa lui Israel pentru ca dlegămintele Tatălui Cerului cu Avraam să fie cunoscute, zicând: În eseminţia ta vor fi toate neamurile pământului fbinecuvântate.

10 Şi aş vrea, fraţii mei, ca voi să ştiţi că toate seminţiile de pe pământ nu pot fi binecuvântate decât dacă El Îşi va adezvălui braţul în faţa naţiunilor.

11 Prin urmare, Domnul Dumnezeu Îşi va dezvălui braţul în faţa tuturor naţiunilor, înfăptuind legămintele Sale şi Evanghelia Sa pentru cei care sunt din casa lui Israel.

12 Prin urmare, El îi va scoate iarăşi din robie, iar ei vor fi aadunaţi laolaltă în ţara moştenirii lor; şi vor fi scoşi din obscuritate şi din bîntuneric; şi vor şti că cDomnul este dSalvatorul şi Mântuitorul lor, cel ePuternic al lui Israel.

13 Iar sângele bisericii aceleia mari şi aodioase, care este curva întregului pământ, se va întoarce împotriva propriilor lor capete; căci ei se vor blupta unii cu alţii, iar sabia din cpropria lor mână va cădea pe propriile lor capete şi ei se vor îmbăta cu propriul lor sânge.

14 Şi fiecare anaţiune care va purta război împotriva ta, o, casă a lui Israel, va fi întorsă una împotriva alteia, iar ele vor bcădea în groapa pe care au săpat-o ca să prindă în cursă poporul Domnului. Şi toată acea cluptă împotriva Sionului va fi nimicită, iar curva aceea mare, care a stricat căile drepte ale Domnului, da, biserica aceea mare şi odioasă, se va prăbuşi în dţărână şi mare va fi căderea ei.

15 Căci iată, a spus profetul, cu mare iuţeală vine timpul când Satana nu va mai avea nici o putere asupra inimilor copiilor oamenilor; căci curând va veni ziua aceea când toţi cei mândri şi cei care fac răutăţi vor fi ca amiriştea; şi vine ziua când ei trebuie să fie barşi.

16 Căci curând va veni timpul când întreaga amânie a lui Dumnezeu se va revărsa asupra tuturor copiilor oamenilor; căci El nu va îngădui ca cei păcătoşi să-i nimicească pe cei drepţi.

17 Prin urmare, El îi va aapăra pe cei bdrepţi cu puterea Sa, chiar dacă mânia Sa întreagă se va revărsa, iar cei drepţi vor fi apăraţi prin nimicirea duşmanilor lor prin foc. Prin urmare, cei drepţi nu trebuie să se teamă; căci aşa a spus profetul, că ei vor fi salvaţi, de va trebui chiar prin foc.

18 Iată, fraţii mei, vă spun vouă că aceste lucruri trebuie să se întâmple curând; da, chiar sânge şi foc şi abur de fum trebuie să vină; şi aceasta trebuie să se întâmple pe faţa acestui pământ; şi vine asupra oamenilor potrivit trupului, dacă ei îşi vor împietri inimile împotriva Celui Sfânt al lui Israel.

19 Căci iată, cei drepţi nu vor pieri; căci acel timp trebuie să vină cu siguranţă, când toţi cei care luptă împotriva Sionului vor fi alungaţi.

20 Iar Domnul va pregăti cu siguranţă o cale pentru poporul Său, pentru îndeplinirea cuvintelor lui Moise, care a glăsuit, zicând: Domnul Dumnezeu va ridica un aprofet pentru voi, ca şi pentru mine; pe El trebuie să-L ascultaţi în toate lucrurile pe care El vi le va spune. Şi se va întâmpla că toţi aceia care nu-L vor asculta pe profet vor fi balungaţi dintre oameni.

21 Şi acum eu, Nefi, vă vestesc că acest aprofet despre care Moise a vorbit era Cel Sfânt al lui Israel ; prin urmare, bjudecata Sa va fi dreaptă—

22 Iar cei drepţi nu trebuie să se teamă, căci nu ei sunt cei care vor fi făcuţi de ruşine. Ci este împărăţia diavolului, care va fi ridicată printre copiii oamenilor, împărăţie care va fi întemeiată printre cei care sunt de-ai cărnii—

23 Căci curând va veni timpul când toate abisericile care sunt construite pentru câştig şi acelea care sunt construite ca să capete putere asupra trupului şi acelea care sunt construite ca să devină bplăcute în ochii lumii şi acelea care caută plăcerea cărnii şi lucrurile lumeşti şi să facă tot felul de nedreptăţi; da, în sfârşit, toţi aceia care aparţin împărăţiei diavolului, sunt cei care trebuie să se teamă şi să ctremure şi să se cutremure; ei sunt aceia care vor trebui să fie doborâţi în ţărână; ei sunt aceia care vor trebui să fie dmistuiţi de foc ca miriştea; şi aşa este după spusele profetului.

24 Şi cu repeziciune vine timpul când cei drepţi trebuie să fie conduşi ca aviţeii din staul, şi Cel Sfânt al lui Israel trebuie să domnească precum un stăpân şi cu tărie şi cu putere şi cu mare slavă.

25 Şi El îşi aadună copiii Lui din cele patru colţuri ale lumii; şi El numără oile Lui, iar ele Îl cunosc pe El; şi va exista o singură turmă şi un singur bpăstor; iar El îşi va hrăni oile, iar ele vor găsi chrană în El.

26 Şi datorită neprihănirii poporului Său, aSatana nu are nici o putere; prin urmare, el nu poate fi lăsat liber timp de bmulţi ani; căci el nu are putere asupra inimilor oamenilor, căci ei trăiesc în dreptate, iar Cel Sfânt al lui Israel cdomneşte.

27 Şi acum iată, eu, Nefi, vă spun vouă că toate aceste lucruri trebuie să vină potrivit trupului.

28 Dar iată, toate naţiunile, neamurile, limbile şi popoarele vor locui în linişte în Cel Sfânt al lui Israel, dacă se vor apocăi.

29 Şi acum eu, Nefi, închei; căci nu îndrăznesc să spun mai mult despre aceste lucruri.

30 Prin urmare, fraţii mei, aş vrea ca voi să credeţi că lucrurile care au fost scrise pe aceste aplăci de aramă sunt adevărate; iar ele poartă mărturie că omul trebuie să fie supus poruncilor lui Dumnezeu.

31 Prin urmare, nu trebuie să credeţi că eu şi tatăl meu suntem singurii care am mărturisit şi care am propovăduit. Prin urmare, dacă veţi fi supuşi aporuncilor şi veţi răbda până la sfârşit, veţi fi salvaţi în ziua de pe urmă. Şi aşa este aceasta. Amin.

◀

1a

1 Ne. 19:22; 2 Ne. 4:2.

◀

2a

2 Pet. 1:19–21.

◀

b

GS Duhul Sfânt.

◀

c

GS Profeţie, (a) profeţi.

◀

3a

D&L 29:31–34.

◀

b

1 Ne. 10:12–14; 2 Ne. 25:14–16. GS Israel—Împrăştierea Israelului.

◀

4a

GS Israel—Cele zece triburi pierdute ale lui Israel.

◀

b

2 Ne. 10:22.

◀

c

1 Ne. 21:1; 2 Ne. 10:8, 20.

◀

5a

1 Ne. 19:14.

◀

6a

1 Ne. 21:23.

◀

b

GS Neamuri.

◀

c

1 Ne. 15:13.

◀

7a

3 Ne. 20:27.

◀

b

1 Ne. 13:12–14; 2 Ne. 1:11.

◀

8a

Isa. 29:14; 1 Ne. 14:7; 2 Ne. 27:26. GS Restaurarea Evangheliei.

◀

b

2 Ne. 10:10–11; 3 Ne. 16:4–7; Morm. 5:19.

◀

c

1 Ne. 15:13–18; 3 Ne. 5:21–26; 21:7.

◀

9a

1 Ne. 14:1–5.

◀

b

2 Ne. 30:1–7.

◀

c

2 Ne. 29:13–14.

◀

d

Deut. 4:31.

◀

e

GS Legământul avraamic.

◀

f

Gen. 12:2–3; 3 Ne. 20:27; Avr. 2:9–11.

◀

10a

Isa. 52:10.

◀

12a

GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

b

GS Întunecime spirituală.

◀

c

2 Ne. 6:10–11.

◀

d

GS Salvator.

◀

e

GS Iehova.

◀

13a

GS Diavol—Biserica Diavolului.

◀

b

1 Ne. 14:3, 15–17.

◀

c

1 Ne. 21:26.

◀

14a

Luca 21:10.

◀

b

Isa. 60:12; 1 Ne. 14:3; D&L 109:25.

◀

c

2 Ne. 10:13; 27:3.

◀

d

Isa. 25:12.

◀

15a

Isa. 5:23–24; Naum 1:10; Mal. 4:1; 2 Ne. 15:24; 26:4–6; D&L 64:23–24; 133:64.

◀

b

Ps. 21:9; 3 Ne. 25:1; D&L 29:9. GS Pământ—Curăţirea pământului.

◀

16a

1 Ne. 14:17.

◀

17a

2 Ne. 30:10; Moise 7:61.

◀

b

1 Ne. 17:33–40.

◀

20a

Ioan 4:19; 7:40.

◀

b

D&L 133:63.

◀

21a

Deut. 18:15, 18; Fapte 3:20–23; 1 Ne. 10:4; 3 Ne. 20:23.

◀

b

Ps. 98:9; Moise 6:57.

◀

23a

1 Ne. 14:10; 2 Ne. 26:20. GS Vicleşug preoţesc.

◀

b

Luca 6:26; Alma 1:3.

◀

c

2 Ne. 28:19.

◀

d

2 Ne. 26:6.

◀

24a

Amos 6:4; Mal. 4:2; 3 Ne. 25:2.

◀

25a

GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

b

GS Păstorul cel Bun.

◀

c

Ps. 23.

◀

26a

Apoc. 20:2; Alma 48:17; D&L 43:31; 45:55; 88:110; 101:28. GS Diavol.

◀

b

Iacov 5:76.

◀

c

GS Mileniu.

◀

28a

GS (a) Ierta; Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

30a

2 Ne. 4:2.

◀

31a

Mat. 19:17. GS Poruncile lui Dumnezeu.

A doua carte a lui Nefi

O relatare a morţii lui Lehi. Fraţii lui Nefi se răzvrătesc împotriva lui. Domnul îl avertizează pe Nefi să plece în pustiu. Călătoriile lui în pustiu ş.a.m.d.

Capitolul 1

Lehi profeţeşte despre o ţară a libertăţii—Seminţia lui va fi împrăştiată şi pedepsită dacă Îl vor respinge pe Cel Sfânt al lui Israel—El îi îndeamnă pe fiii săi să-şi îmbrace armura dreptăţii. Circa 588–570 î.H.

1 Şi acum, s-a întâmplat că după ce eu, Nefi, am terminat de predicat fraţilor mei, atatăl nostru, Lehi, de asemenea, le-a vorbit despre multe lucruri şi le-a repetat ce lucruri mari a făcut Domnul pentru ei atunci când El i-a scos din ţara Ierusalimului.

2 Şi el le-a vorbit despre arăzvrătirile lor de pe apă şi despre mila lui Dumnezeu pentru salvarea vieţilor lor, căci nu au fost înghiţiţi de mare.

3 Şi, de asemenea, le-a vorbit despre ţara făgăduinţei pe care ei au căpătat-o—cât de milos a fost Domnul atunci când El ne-a avertizat să fugim din ţara Ierusalimului.

4 Căci iată, a spus el, am văzut o aviziune din care am aflat că bIerusalimul este distrus; şi dacă am fi rămas în Ierusalim, noi, de asemenea, am fi cpierit.

5 Dar, a spus el, în ciuda suferinţelor noastre, am căpătat o aţară a făgăduinţei, o ţară care este baleasă mai presus de toate celelalte ţări; o ţară pentru care Domnul Dumnezeu a făcut legământ cu mine ca să fie ţara moştenirii seminţiei mele. Da, Domnul mi-a cfăgăduit această ţară prin legământ, mie şi copiilor mei, pentru veşnicie, precum şi tuturor acelora care vor fi conduşi din alte ţări de către mâna Domnului.

6 Prin urmare, eu, Lehi, profeţesc, potrivit cu lucrările Spiritului care este în mine, că animeni nu va veni în această ţară, decât dacă va fi adus de mâna Domnului.

7 Prin urmare, această aţară este sfinţită aceluia pe care El îl va aduce. Şi dacă ei Îl vor sluji după poruncile pe care El le-a dat, atunci aceasta va fi pentru ei o ţară a blibertăţii; prin urmare, nu vor fi niciodată duşi în robie; dacă aceasta se va întâmpla, atunci va fi din cauza nedreptăţii; căci dacă nedreptatea va abunda, atunci cblestemată va fi ţara pentru ei; dar pentru cei drepţi, va fi binecuvântată pentru veşnicie.

8 Şi iată, este înţelept ca această ţară să fie ţinută departe de cunoştinţa celorlalte naţiuni; căci iată, multe naţiuni ar cotropi-o şi atunci n-ar mai fi nici un loc de moştenire.

9 Prin urmare, eu, Lehi, am obţinut o făgăduinţă, că aatât timp cât cei pe care Domnul Dumnezeu îi va aduce din ţara Ierusalimului vor ţine poruncile Lui, ei vor bprospera pe faţa acestei ţări; şi vor fi apăraţi de toate celelalte neamuri pentru ca să poată stăpâni această ţară pentru ei înşişi. Şi dacă vor cţine poruncile Lui, vor fi binecuvântaţi pe faţa acestei ţări şi nimeni nu-i va necăji şi nu le va lua ţara moştenirii lor; şi vor trăi acolo în siguranţă în vecii vecilor.

10 Dar iată, când va veni timpul ca ei să rătăcească în necredinţă, după ce au primit binecuvântări atât de mari din mâna Domnului—având cunoştinţă despre crearea pământului şi a tuturor oamenilor, cunoscând lucrările cele mari şi minunate ale Domnului de la crearea lumii; având puterea dată lor ca să facă toate lucrurile prin credinţă; având toate poruncile de la început şi fiind aduşi de bunătatea Lui fără margini în această preţioasă ţară a făgăduinţei—iată, spun eu, dacă acea zi va veni când Îl vor respinge pe Cel Sfânt al lui Israel, aMesia cel adevărat, Mântuitorul şi Dumnezeul lor, iată, judecăţile Aceluia care este drept vor apăsa asupra lor.

11 Da, El va aduce aalte naţiuni la ei şi le va da lor putere, şi le va lua ţara din stăpânire şi va face ca ei să fie bîmprăştiaţi şi distruşi.

12 Da, în timp ce generaţiile trec una după alta, printre ei vor fi avărsări de sânge şi mari pedepse; prin urmare, fiii mei, aş dori ca voi să vă aduceţi aminte; da, aş dori ca voi să ascultaţi de cuvintele mele.

13 O, dacă v-aţi trezi; treziţi-vă din somnul cel adânc, da, chiar din somnul aiadului şi scuturaţi blanţurile groaznice cu care sunteţi legaţi, care sunt lanţurile ce-i leagă pe copiii oamenilor, încât să fie duşi robi în cprăpastia veşnică a suferinţei şi nenorocirii.

14 Treziţi-vă! şi ridicaţi-vă din ţărână şi auziţi cuvintele unui apărinte tremurător ale cărui mădulare voi va trebui curând să le aşezaţi în bmormântul rece şi tăcut de unde nici un călător nu se poate întoarce; încă vreo câteva zile şi mă duc pe ccalea pe care merge toată lumea.

15 Dar iată, Domnul mi-a amântuit sufletul din iad; eu am văzut slava Lui şi sunt îmbrăţişat pentru veşnicie în bbraţele cdragostei Lui.

16 Şi doresc ca voi să vă aduceţi aminte să respectaţi alegile şi judecăţile Domnului; iată, aceasta a fost teama sufletului meu de la început.

17 Inima mea a fost îngreunată de supărare din când în când, căci m-am temut ca, din cauza împietririi inimilor voastre, Domnul Dumnezeul vostru să nu vină cu toată arăzbunarea Sa asupra voastră, iar voi să fiţi balungaţi şi distruşi pentru totdeauna;

18 Sau, ca un blestem să nu vină asupra voastră timp de amulte generaţii; şi voi să fiţi vizitaţi de sabie şi de foamete şi să fiţi urâţi şi să fiţi mânaţi de puterea şi înrobirea bdiavolului.

19 O, fiii mei, fie ca aceste lucruri să nu vină peste voi, ci voi să fiţi un popor ales şi afavorizat al Domnului. Dar iată, facă-se voia Lui; căci bcăile Sale sunt drepte, în vecii vecilor.

20 Şi El a spus: aÎn măsura în care veţi ţine bporuncile Mele, voi veţi cprospera în ţară; iar în măsura în care nu veţi ţine poruncile Mele, veţi fi alungaţi din prezenţa Mea.

21 Şi acum, pentru ca sufletul meu să poată să se bucure de voi, iar inima mea să poată părăsi această lume cu bucurie datorită vouă, pentru ca să nu fiu dus la groapă cu durere şi întristare, ridicaţi-vă din ţărână, fiii mei, şi fiţi abărbaţi şi fiţi hotărâţi într-o bsingură minte şi o singură inimă, uniţi în toate lucrurile pentru ca să nu fiţi duşi în robie.

22 Pentru ca să nu fiţi blestemaţi cu un blestem dureros; şi, de asemenea, pentru ca să nu atrageţi nemulţumirea unui Dumnezeu adrept asupra voastră până la distrugere, da, distrugerea veşnică atât a sufletului cât şi a trupului.

23 Treziţi-vă, fiii mei; puneţi pe voi aarmura dreptăţii. Scuturaţi lanţurile cu care sunteţi legaţi şi ieşiţi afară din obscuritate şi ridicaţi-vă din ţărână.

24 Nu vă mai răzvrătiţi împotriva fratelui vostru ale cărui vederi au fost glorioase şi care a ţinut poruncile încă din timpul când noi am plecat din Ierusalim; şi care a fost o unealtă în mâinile lui Dumnezeu în aducerea noastră în ţara făgăduinţei; căci, dacă nu ar fi fost el, noi am fi pierit de afoame în pustiu; cu toate acestea, voi aţi căutat să-i bluaţi viaţa; da, iar el a suferit multă întristare din cauza voastră.

25 Şi eu mă tem foarte tare şi tremur din cauza voastră, ca el să nu sufere iarăşi; căci iată, l-aţi învinuit că ar fi căutat putere şi aautoritate asupra voastră; dar eu ştiu că nu a căutat putere şi autoritate asupra voastră, ci a căutat slava lui Dumnezeu, precum şi bunăstarea voastră veşnică.

26 Iar voi aţi cârtit pentru că a fost sincer cu voi. Spuneţi că a fost aaspru cu voi; spuneţi că a fost mânios pe voi; dar iată, asprimea lui a fost asprimea puterii cuvântului lui Dumnezeu, care era în el; iar ceea ce voi numiţi mânie era adevărul, potrivit celui ce este în Dumnezeu, pe care el nu putea să-l ţină ascuns şi care se manifesta cu putere în legătură cu nedreptăţile voastre.

27 Şi trebuia ca aputerea lui Dumnezeu să fie cu el, chiar şi atunci când vă poruncea, ca voi să vă supuneţi. Dar iată că nu era el, ci bSpiritul Domnului care era în el, care i-a cdeschis gura să vorbească fără ca el să poată s-o închidă.

28 Şi acum, fiul meu, Laman, precum şi Lemuel şi Sam şi, de asemenea, fiii mei care sunt fiii lui Ismael, iată, dacă veţi asculta de glasul lui Nefi, atunci nu veţi pieri. Şi dacă veţi asculta de el, atunci vă voi lăsa o abinecuvântare, da, chiar prima mea binecuvântare.

29 Dar dacă nu veţi asculta de el, atunci iau înapoi binecuvântarea mea adintâi, da, chiar binecuvântarea mea; şi aceasta va rămâne asupra lui.

30 Şi acum, Zoram, îţi spun ţie: Iată, tu eşti aslujitorul lui Laban; şi totuşi, ai fost scos din ţara Ierusalimului, iar eu ştiu că eşti un prieten adevărat al fiului meu, Nefi, pentru totdeauna.

31 Prin urmare, pentru că ai fost credincios, seminţia ta va fi binecuvântată împreună acu seminţia lui, pentru ca ei să trăiască în prosperitate mult timp pe suprafaţa acestei ţări; şi, dacă nu va fi nedreptate printre ei, nimic nu le va vătăma şi nu le va tulbura prosperitatea pe suprafaţa acestei ţări, în vecii vecilor.

32 Prin urmare, dacă veţi ţine poruncile Domnului, Domnul va sfinţi această ţară pentru siguranţa seminţiei tale laolaltă cu seminţia fiului meu.

◀

1a

GS Patriarh, patriarhal.

◀

2a

1 Ne. 18:9–20.

◀

4a

GS Viziune.

◀

b

2 Regi 24:14–15; Ier. 44:2; 1 Ne. 1:4; Hel. 8:20.

◀

c

Alma 9:22.

◀

5a

GS Pământul făgăduinţei.

◀

b

Eter 2:9–10.

◀

c

GS Legământ.

◀

6a

2 Ne. 10:22.

◀

7a

Mosia 29:32; Alma 46:10, 20.

◀

b

2 Ne. 10:11. GS Liber, libertate.

◀

c

Alma 45:10–14, 16; Morm. 1:17; Eter 2:8–12.

◀

9a

2 Ne. 4:4; Alma 9:13.

◀

b

Deut. 29:9.

◀

c

GS Supunere, supus, (a) se supune.

◀

10a

GS Mesia.

◀

11a

1 Ne. 13:12–20; Morm. 5:19–20.

◀

b

1 Ne. 22:7.

◀

12a

Morm. 1:11–19; 4:11.

◀

13a

GS Iad.

◀

b

Alma 12:9–11.

◀

c

1 Ne. 15:28–30; Hel. 3:29–30.

◀

14a

GS Părinţi.

◀

b

GS Moarte fizică.

◀

c

Ios. 23:14.

◀

15a

Alma 36:28. GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

b

Iacov 6:5; Alma 5:33; 3 Ne. 9:14.

◀

c

Rom. 8:39. GS Dragoste.

◀

16a

Deut. 4:5–8; 2 Ne. 5:10–11.

◀

17a

2 Ne. 5:21–24; Alma 3:6–19.

◀

b

Mosia 12:8.

◀

18a

1 Ne. 12:20–23.

◀

b

GS Diavol.

◀

19a

GS Ales (adjectiv sau substantiv).

◀

b

Osea 14:9.

◀

20a

Iarom 1:9; Mosia 1:6–7; Alma 9:13–14.

◀

b

Lev. 26:3–14; Ioel 2:23–26.

◀

c

Ps. 67:6; Mosia 2:21–25.

◀

21a

1 Sam. 4:9; 1 Regi 2:2.

◀

b

Moise 7:18.

◀

22a

D&L 3:4.

◀

23a

Ef. 6:11–17.

◀

24a

1 Ne. 16:32.

◀

b

1 Ne. 16:37.

◀

25a

Gen. 37:9–11.

◀

26a

Prov. 15:10; 1 Ne. 16:2; Moro. 9:4; D&L 121:41–43.

◀

27a

1 Ne. 17:48.

◀

b

D&L 121:43.

◀

c

D&L 33:8.

◀

28a

GS Dreptul primului născut.

◀

29a

Avr. 1:3.

◀

30a

1 Ne. 4:20, 35.

◀

31a

2 Ne. 5:6.

Capitolul 2

Mântuirea vine prin Mesia cel Sfânt—Libertatea de a alege (alegerea) este esenţială pentru existenţă şi progres—Adam a căzut pentru ca oamenii să poată exista—Oamenii sunt liberi să aleagă libertatea şi viaţa veşnică. Circa 588–570 î.H.

1 Şi acum, Iacov, îţi vorbesc ţie: Tu eşti aprimul meu născut în zilele suferinţelor mele în pustiu. Şi iată, în copilăria ta ai suferit multe necazuri şi multă întristare din cauza grosolăniei fraţilor tăi.

2 Şi totuşi, Iacov, primul meu născut în pustiu, tu cunoşti măreţia lui Dumnezeu; iar El va sfinţi suferinţele tale spre binele tău.

3 Prin urmare, sufletul tău va fi binecuvântat, iar tu vei trăi în siguranţă cu fratele tău, Nefi; iar zilele tale vor trece în slujba Dumnezeului tău. Prin urmare, ştiu că eşti mântuit datorită dreptăţii Mântuitorului tău; căci tu ai văzut că, la plenitudinea timpurilor, El vine ca să aducă salvare oamenilor.

4 Şi ai avăzut în tinereţea ta slava Lui; prin urmare, eşti binecuvântat la fel ca şi cei cărora El le va sluji trupeşte; căci Spiritul este acelaşi ieri, azi şi în vecii vecilor. Şi calea este pregătită de la căderea omului, iar salvarea este fără bplată.

5 Şi oamenii sunt instruiţi îndeajuns ca să adeosebească binele de rău. Iar legea este dată oamenilor. Iar după lege, nici un trup nu este bjustificat; sau, după lege, oamenii sunt calungaţi; da, după legea vremelnică au fost alungaţi; şi, de asemenea, după legea spirituală, ei se îndepărtează de ceea ce este bun şi devin mizerabili pentru totdeauna.

6 Prin urmare, amântuirea vine în şi prin bMesia cel Sfânt; căci El este plin de char şi adevăr.

7 Iată, El se jertfeşte pe El Însuşi ca o ajertfă pentru păcat, ca să răspundă la cerinţele legii în favoarea tuturor acelora care au o inimă frântă şi un spirit smerit; şi pentru nimeni altul bcerinţele legii nu pot să fie împlinite.

8 Prin urmare, cât este de important ca aceste lucruri să fie cunoscute de locuitorii pământului, pentru ca ei să poată şti că nu este nici un trup care poate să locuiască în prezenţa lui Dumnezeu, adecât prin meritele şi mila şi harul lui Mesia cel Sfânt, care Şi-a oferit viaţa Sa trupească şi pe care a recăpătat-o prin puterea Spiritului, pentru ca El să poată înfăptui bînvierea morţilor, El fiind primul care va învia.

9 Prin urmare, El este primul rod al lui Dumnezeu într-atât, încât El va amijloci pentru toţi copiii oamenilor; iar cei care cred în El vor fi salvaţi.

10 Şi datorită mijlocirii Lui în favoarea atuturor, toţi oamenii vor veni la Dumnezeu; prin urmare, ei stau în prezenţa Lui, pentru ca să fie bjudecaţi de El după adevărul şi csfinţenia care este în El. Prin urmare, cerinţele legii, pe care Cel Sfânt a dat-o pentru aplicarea pedepsei care este ataşată legii, pedeapsă care este opusă fericirii care este ataşată legii, sunt ca să îndeplinească cerinţele dispăşirii—

11 Căci trebuie să fie o aopoziţie în toate lucrurile. Dacă nu ar fi aşa, tu, primul meu născut în pustiu, dreptatea nu ar putea fi împlinită şi nici ticăloşia şi nici sfinţenia, nici suferinţa, nici binele şi nici răul. Prin urmare, toate lucrurile trebuie să fie îmbinate într-unul singur; prin urmare, dacă trebuie să fie un singur trup, el trebuie să rămână ca şi mort, neavând nici viaţă şi nici moarte, nici corupţie şi nici incoruptibilitate, nici fericire şi nici suferinţă, nici simţire şi nici insensibilitate.

12 De aceea, acesta ar fi trebuit să fie creat pentru un lucru de nimic; prin urmare, nu ar fi avut nici un ascop crearea lui. Prin urmare, acest lucru ar distruge înţelepciunea lui Dumnezeu şi scopurile Sale veşnice, precum şi puterea şi mila şi bdreptatea lui Dumnezeu.

13 Iar dacă veţi spune că anu este lege, veţi spune, de asemenea, că nu este păcat. Dacă veţi spune că nu este păcat, atunci veţi spune, de asemenea, că nu este nici dreptate. Şi dacă n-ar fi dreptate, atunci n-ar fi nici fericire. Şi dacă n-ar fi dreptate, nici fericire, atunci n-ar fi nici pedeapsă, nici nenorocire. Şi dacă aceste lucruri nu sunt, atunci bnu este nici Dumnezeu. Şi dacă Dumnezeu nu este, atunci nici noi nu suntem şi nici pământul; căci n-ar fi putut existe crearea lucrurilor şi nici posibilitatea de a acţiona sau de a fi obiectul unei acţiuni; prin urmare, toate lucrurile ar fi trebuit să dispară.

14 Şi acum, fiii mei, vă spun toate lucrurile acestea pentru folosul şi învăţătura voastră; căci este un Dumnezeu, iar El a acreat toate lucrurile, atât cerurile, cât şi pământul, precum şi toate lucrurile care sunt în ele, atât lucrurile care lucrează, cât şi cele asupra cărora se blucrează.

15 Şi pentru a înfăptui ascopurile Sale veşnice pentru folosul omului, după ce El a făcut pe primii părinţi ai noştri şi animalele din câmpie şi păsările cerului şi, în sfârşit, toate lucrurile care sunt făcute, trebuie să fi fost o opoziţie; chiar bfructul coprit în opoziţie cu dpomul vieţii; unul fiind dulce, iar celălalt amar.

16 Prin urmare, Domnul Dumnezeu i-a dat posibilitatea omului să acţioneze pentru el însuşi. Prin urmare, omul nu poate aacţiona pentru el însuşi, decât dacă este bademenit fie de un lucru, fie de altul.

17 Iar eu, Lehi, potrivit lucrurilor pe care le-am citit, trebuie să presupun că un aînger de la Dumnezeu, după cum este scris, a bcăzut din cer; prin urmare, el a devenit un cdiavol, căutând să facă ceea ce era rău în faţa lui Dumnezeu.

18 Şi pentru că a căzut din cer şi a devenit nenorocit pentru totdeauna, a acăutat, de asemenea, să aducă nenorocire întregii omeniri. Prin urmare, a spus către bEva, da, chiar acel şarpe bătrân, care este diavolul, care este tatăl tuturor cminciunilor, prin urmare, el a zis: Ia din fructul oprit şi nu vei muri, ci vei fi ca şi Dumnezeu, dcunoscând binele şi răul.

19 Şi după ce Adam şi Eva au aluat din fructul oprit, ei au fost alungaţi din grădina bEdenului ca să cultive pământul.

20 Şi ei au adus pe lume copii; da, chiar afamilia întregului pământ.

21 Iar zilele copiilor aoamenilor au fost prelungite, după voinţa lui Dumnezeu, pentru ca ei să se poată bpocăi cât timp aveau trup; prin urmare, starea lor a devenit o stare de cîncercare, iar timpul lor a fost prelungit, potrivit poruncilor pe care Domnul Dumnezeu le-a dat copiilor oamenilor. Căci El a poruncit ca toţi oamenii să se pocăiască; căci El le-a arătat tuturor oamenilor că erau drătăciţi din cauza păcatului părinţilor lor.

22 Şi acum iată, dacă Adam n-ar fi păcătuit, nu ar fi căzut, ci ar fi rămas în grădina Edenului. Iar toate lucrurile care au fost create ar fi rămas în aceeaşi stare în care au fost, după ce au fost create; şi ele ar fi rămas aşa în vecii vecilor şi nu ar fi avut nici un scop.

23 Şi ei nu ar fi avut acopii; prin urmare, ar fi rămas într-o stare de nevinovăţie, neavând nici o bucurie, întrucât ei n-ar fi cunoscut nici o suferinţă; nefăcând nici un bine, căci nu cunoşteau păcatul.

24 Dar iată, toate lucrurile au fost făcute potrivit înţelepciunii Aceluia care acunoaşte toate lucrurile.

25 aAdam a bcăzut, ca oamenii să poată cfi; iar oamenii sunt ca să poată avea dbucurie.

26 Iar aMesia vine la timpul potrivit, pentru ca El să poată bmântui pe copiii oamenilor de la cădere. Şi pentru că sunt mântuiţi de la cădere, au devenit cliberi pentru totdeauna, deosebind binele de rău; pentru a acţiona pentru ei înşişi, şi nu pentru a se acţiona asupra lor, decât dacă aceasta ar fi pedeapsa dlegii din acea zi mare de pe urmă, potrivit poruncilor pe care Dumnezeu le-a dat.

27 Prin urmare, oamenii sunt aliberi în trup; şi le sunt date toate lucrurile care sunt de folos omului. Şi ei sunt liberi să baleagă libertatea şi viaţa cveşnică, prin intermediul marelui Mijlocitor al tuturor oamenilor sau să aleagă robia şi moartea, potrivit robiei şi puterii diavolului; căci el caută ca toţi oamenii să fie nenorociţi la fel ca şi el.

28 Şi acum, fiii mei, doresc ca voi să vă uitaţi la marele aMijlocitor şi să ascultaţi poruncile Lui mari; şi să fiţi credincioşi cuvintelor Lui şi să alegeţi viaţa veşnică, potrivit cu voinţa Spiritului Lui Sfânt.

29 Şi să nu alegeţi moartea veşnică potrivit cu voinţa trupului şi cu răutatea care este în el, care îi dă putere spiritului diavolului să vă aînrobească, să vă coboare pe voi în biad, pentru ca el să poată să domnească peste voi în împărăţia sa.

30 Eu am vorbit aceste puţine cuvinte către voi toţi, fiii mei, în ultimele mele zile de încercare; şi am ales partea cea bună, conform cuvintelor profetului. Şi eu nu am nici un alt scop, decât bunăstarea nepieritoare a sufletelor voastre. Amin.

◀

1a

1 Ne. 18:7.

◀

4a

2 Ne. 11:3; Iacov 7:5.

◀

b

GS Har.

◀

5a

Moro. 7:16.

◀

b

Rom. 3:20; 2 Ne. 25:23; Alma 42:12–16. GS Neprihănire, neprihănit.

◀

c

1 Ne. 10:6; 2 Ne. 9:6–38; Alma 11:40–45; 12:16, 24; 42:6–11; Hel. 14:15–18.

◀

6a

1 Ne. 10:6; 2 Ne. 25:20; Alma 12:22–25. GS Planul mântuirii.

◀

b

GS Mesia.

◀

c

Ioan 1:14, 17; Moise 1:6.

◀

7a

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

b

Rom. 10:4.

◀

8a

2 Ne. 25:20; 31:21; Mosia 4:8; 5:8; Alma 38:9.

◀

b

1 Cor. 15:20; Alma 7:12; 12:24–25; 42:23. GS Înviere.

◀

9a

Isa. 53:1–12; Mosia 14:12; 15:8–9.

◀

10a

GS Mântuitor.

◀

b

GS Judecată, ultima.

◀

c

GS Sfinţenie.

◀

d

2 Ne. 9:7, 21–22, 26; Alma 22:14; 33:22; 34:9.

◀

11a

D&L 29:39; 122:5–9. GS Adversitate.

◀

12a

D&L 88:25–26. GS Pământ—Creat pentru om.

◀

b

GS Dreptate.

◀

13a

2 Ne. 9:25.

◀

b

Alma 42:13.

◀

14a

GS (a) Crea, creaţie.

◀

b

D&L 93:30.

◀

15a

Isa. 45:18; Alma 42:26; Moise 1:31, 39.

◀

b

Gen. 3:6; Alma 12:21–23.

◀

c

Gen. 2:16–17; Moise 3:17.

◀

d

Gen. 2:9; 1 Ne. 15:22, 36; Alma 32:40.

◀

16a

2 Ne. 10:23; Alma 12:31. GS Libertatea de a alege.

◀

b

D&L 29:39–40.

◀

17a

GS Diavol.

◀

b

Isa. 14:12; 2 Ne. 9:8; Moise 4:3–4; Avr. 3:27–28.

◀

c

GS Diavol.

◀

18a

2 Ne. 28:19–23; 3 Ne. 18:18; D&L 10:22–27.

◀

b

GS Eva.

◀

c

2 Ne. 28:8; Moise 4:4.

◀

d

Gen. 3:5; Alma 29:5; Moro. 7:15–19.

◀

19a

Alma 12:31. GS Căderea lui Adam şi a Evei.

◀

b

GS Eden.

◀

20a

D&L 138:38–39.

◀

21a

Alma 12:24; Moise 4:23–25.

◀

b

Alma 34:32. GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

c

GS Muritor, viaţă muritoare.

◀

d

Iacov 7:12.

◀

23a

Moise 5:11.

◀

24a

GS Dumnezeu, divinitate.

◀

25a

GS Adam.

◀

b

Moise 6:48. GS Căderea lui Adam şi a Evei.

◀

c

GS Muritor, viaţă muritoare.

◀

d

Moise 5:10. GS Bucurie; Om, oameni.

◀

26a

GS Mesia.

◀

b

GS Planul mântuirii.

◀

c

Alma 42:27; Hel. 14:30.

◀

d

GS Lege.

◀

27a

Gal. 5:1; Moise 6:56.

◀

b

GS Libertatea de a alege.

◀

c

GS Viaţă veşnică.

◀

28a

GS Mijlocitor.

◀

29a

Rom. 6:16–18; Alma 12:11.

◀

b

GS Iad.

Capitolul 3

Iosif, în Egipt, i-a văzut pe nefiţi într-o viziune—El a profeţit despre Joseph Smith, văzătorul zilelor din urmă; despre Moise, cel care va elibera Israelul, precum şi despre apariţia Cărţii lui Mormon. Circa 588–570 î.H.

1 Şi acum îţi vorbesc ţie, Iosif, aultimul meu născut. Tu ai fost născut în pustiul suferinţelor mele; da, în zilele întristării mele cele mai mari te-a purtat mama ta pe tine.

2 Şi fie ca Domnul să sfinţească şi pentru tine această aţară, care este o ţară foarte de preţ pentru moştenirea ta şi moştenirea sămânţei tale, împreună cu fraţii tăi, pentru siguranţa ta veşnică, dacă tu vei ţine poruncile Celui Sfânt al Israelului.

3 Şi acum, Iosif, ultimul meu născut, pe care l-am scos din pustiul suferinţelor mele, fie ca Domnul să te binecuvânteze în vecii vecilor, căci seminţia ta nu va fi adistrusă cu totul.

4 Căci iată, eşti rodul coapselor mele; iar eu sunt un urmaş al lui aIosif, cel care a fost luat brob în Egipt. Şi mari au fost legămintele pe care Domnul le-a făcut cu Iosif.

5 Prin urmare, Iosif într-adevăr a avăzut ziua noastră. Şi a căpătat o făgăduinţă de la Domnul, precum că Domnul Dumnezeu va creşte din rodul coapselor lui o bramură cdreaptă pentru casa lui Israel; nu dMesia, ci o ramură care trebuia totuşi să fie ruptă, pentru ca să fie pomenită în legămintele Domnului, precum că Mesia va trebui să se arate lor în zilele din urmă, în spiritul puterii, pentru scoaterea lor din eîntunecime la lumină—da, afară din întunecimea ascunsă şi afară din robie, la libertate.

6 Căci Iosif într-adevăr a mărturisit, zicând: Domnul Dumnezeul meu va ridica un văzător, care va fi un avizionar ales pentru rodul bcoapselor mele.

7 Da, Iosif într-adevăr a spus: Aşa spune Domnul către mine: Un avăzător ales voi ridica Eu dintre cei din rodul coapselor tale; şi va fi foarte stimat printre cei din rodul coapselor tale. Şi lui îi voi da poruncă să facă o lucrare pentru cei din rodul coapselor tale, fraţii lui, care va fi de mare valoare pentru ei, şi anume ca să-i aducă la cunoaşterea legămintelor pe care Eu le-am făcut cu strămoşii tăi.

8 Şi Eu îi voi da poruncă să nu facă anici un fel de altă lucrare, decât aceea pe care i-o voi porunci Eu. Şi îl voi face mare în ochii Mei; căci el va face lucrarea Mea.

9 Iar el va fi mare, la fel ca şi aMoise, pe care Eu am spus că-l voi ridica printre voi, pentru ca să belibereze poporul Meu, o, casă a lui Israel.

10 Iar pe Moise îl voi ridica pentru ca să salveze poporul tău din ţara Egiptului.

11 Dar din rodul coapselor tale voi ridica un văzător; şi lui îi voi da aputerea să dezvăluie cuvântul Meu către seminţia coapselor tale—şi nu numai să dezvăluie cuvântul Meu, a spus Domnul, ci să-i şi convingă de cuvântul Meu, care va fi fost deja propovăduit printre ei.

12 Prin urmare, rodul coapselor tale va ascrie; şi rodul coapselor lui bIuda va cscrie; iar ceea ce va fi scris de rodul coapselor tale, precum şi ceea ce va fi scris de rodul coapselor lui Iuda vor creşte împreună, ca să dfacă de ruşine doctrinele neadevărate şi ca să potolească conflictele şi să stabilească pacea printre cei din rodul coapselor tale şi ca să le eaducă la fcunoaşterea strămoşilor lor în zilele din urmă, precum şi la cunoaşterea legămintelor Mele, a spus Domnul.

13 Şi din slăbiciune el va fi făcut tare în ziua în care lucrarea Mea va începe printre toate popoarele Mele, pentru restaurarea ta, o, casă a lui Israel, a spus Domnul.

14 Şi în felul acesta a profeţit Iosif, zicând: Iată, pe acel văzător îl va binecuvânta Domnul; iar cei care caută să-l distrugă vor fi făcuţi de ruşine; căci această făgăduinţă, pe care am căpătat-o de la Domnul, despre rodul coapselor mele, va fi împlinită. Iată, sunt sigur de îndeplinirea acestei făgăduinţe.

15 Iar anumele lui va fi chemat după mine; şi va fi după bnumele tatălui său. Iar el va semăna cu mine; căci lucrul pe care Domnul îl va îndeplini cu mâna lui, prin puterea Domnului, va aduce salvarea poporului meu.

16 Da, aşa a profeţit Iosif: Eu sunt sigur de acest lucru, tot aşa cum sunt sigur de făgăduinţa lui Moise; căci Domnul a spus către mine: Eu voi apăstra seminţia ta în vecii vecilor.

17 Şi Domnul a spus: Eu voi ridica un Moise; şi îi voi da putere într-un toîag; şi îi voi da judecată în a scrie. Şi totuşi, Eu nu voi da frâu liber limbii lui ca să poată vorbi mult, căci nu-l voi face pe el priceput la vorbire. Dar voi ascrie prin el legea Mea, cu degetul propriei Mele mâini; şi Eu voi face un bvorbitor pentru el.

18 Şi Domnul, de asemenea, a spus către mine: Eu voi ridica pe unul din rodul coapselor tale; şi îi voi da un vorbitor. Şi Eu, iată, îl voi face să scrie scrierea rodului coapselor tale pentru rodul coapselor tale; iar vorbitorul coapselor tale va proclama aceasta.

19 Iar cuvintele pe care acesta le va scrie vor fi cuvintele pe care Eu le socotesc potrivite în înţelepciunea Mea ca să fie propovăduite celor din arodul coapselor tale. Şi va fi ca şi cum rodul coapselor tale a strigat către ei bdin ţărână; căci Eu cunosc credinţa lor.

20 Iar ei vor astriga din ţărână; da, chiar pocăinţă pentru fraţii lor, chiar şi după ce multe generaţii vor fi trecut peste ei. Şi se va întâmpla că strigătul lor va răsuna după simplitatea cuvintelor lor.

21 Datorită credinţei lor, acuvintele lor vor ieşi din gura Mea către fraţii tăi care sunt rodul coapselor tale; iar cuvintele lor slabe le voi întări în credinţa lor, spre amintirea legământului pe care Eu l-am făcut cu strămoşii voştri.

22 Şi acum iată, fiul meu Iosif, în felul acesta a aprofeţit tatăl meu din vechime.

23 Prin urmare, datorită acestui legământ tu eşti binecuvântat; căci seminţia ta nu va fi distrusă, căci ei vor asculta de cuvintele cărţii.

24 Iar unul puternic se va ridica printre ei care va face mult bine, atât în vorbă, cât şi în faptă, fiind o unealtă în mâinile lui Dumnezeu, cu credinţă mare, ca să facă lucrări minunate şi să facă acel lucru care este măreţ în ochii lui Dumnezeu şi să înfăptuiască o mare restaurare pentru casa lui Israel şi pentru seminţia fraţilor tăi.

25 Şi acum, binecuvântat eşti tu, Iosif. Iată, eşti mic; prin urmare, să asculţi de cuvântul fratelui tău, Nefi, şi atunci se va întâmpla cu tine chiar după cuvintele pe care le-am spus. Adu-ţi aminte de cuvintele tatălui tău muribund. Amin.

◀

1a

1 Ne. 18:7.

◀

2a

1 Ne. 2:20. GS Pământul făgăduinţei.

◀

3a

2 Ne. 9:53.

◀

4a

Gen. 39:1–2; 45:4; 49:22–26; 1 Ne. 5:14–16.

◀

b

Gen. 37:29–36.

◀

5a

TJS Gen. 50:24–38; 2 Ne. 4:1–2.

◀

b

Gen. 49:22–26; 1 Ne. 15:12; 19:24. GS Via Domnului.

◀

c

Iacov 2:25.

◀

d

2 Ne. 6:14; D&L 3:16–20.

◀

e

Isa. 42:16.

◀

6a

3 Ne. 21:8–11; Morm. 8:16. GS Văzător.

◀

b

D&L 132:30.

◀

7a

GS Smith, Joseph, fiul

◀

8a

D&L 24:7, 9.

◀

9a

Moise 1:41.

◀

b

Ex. 3:7–10; 1 Ne. 17:24.

◀

11a

D&L 5:3–4.

◀

12a

GS Cartea lui Mormon.

◀

b

1 Ne. 13:23–29.

◀

c

GS Biblie.

◀

d

Ezec. 37:15–20; 1 Ne. 13:38–41; 2 Ne. 29:8; 33:10–11.

◀

e

Moro. 1:4.

◀

f

1 Ne. 15:14; 2 Ne. 30:5; Morm. 7:1, 5, 9–10.

◀

15a

D&L 18:8.

◀

b

JS—I 1:3.

◀

16a

Gen. 45:1–8.

◀

17a

Deut. 10:2, 4; Moise 2:1.

◀

b

Ex. 4:16.

◀

19a

D&L 28:8.

◀

b

Isa. 29:4; 2 Ne. 27:13; 33:13; Morm. 9:30; Moro. 10:27.

◀

20a

2 Ne. 26:16; Morm. 8:23.

◀

21a

2 Ne. 29:2.

◀

22a

2 Ne. 3:5.

Capitolul 4

Lehi îi sfătuieşte şi-i binecuvântează pe urmaşii săi—El moare şi este îngropat—Nefi preaslăveşte bunătatea lui Dumnezeu—Nefi îşi pune încrederea în Domnul pentru totdeauna. Circa 588–570 î.H.

1 Şi acum eu, Nefi, vorbesc despre profeţiile pe care tatăl meu le-a făcut despre aIosif, care a fost dus în Egipt.

2 Căci iată, el într-adevăr a profeţit despre toţi din seminţia sa. Şi nu sunt multe profeţii mai mari decât cele pe care el le-a scris. Şi a aprofeţit despre noi şi generaţiile noastre viitoare; iar acestea sunt scrise pe plăcile de aramă.

3 Prin urmare, după ce tatăl meu a terminat să vorbească despre profeţiile lui Iosif, a chemat pe copiii lui Laman, fiii şi afiicele lui şi le-a spus: Iată, fiii mei şi fiicele mele, voi care sunteţi fiii şi fiicele primului meu născut, doresc ca voi să ascultaţi cuvintele mele.

4 Căci Domnul Dumnezeu a spus că: aÎn măsura în care veţi ţine poruncile Mele, voi veţi prospera în ţară; şi în măsura în care nu veţi ţine poruncile Mele, veţi fi alungaţi din prezenţa Mea.

5 Dar iată, fiii şi fiicele mele, nu mă pot coborî în mormânt, decât dacă las o abinecuvântare pentru voi; căci iată, ştiu că, dacă sunteţi crescuţi pe bcalea pe care trebuie să mergeţi, voi nu vă veţi îndepărta de aceasta.

6 Prin urmare, dacă sunteţi blestemaţi, iată, las binecuvântarea mea pentru ca blestemul să fie luat de la voi, iar răspunderea să cadă pe acapul părinţilor voştri.

7 Prin urmare, datorită binecuvântării mele, Domnul Dumnezeu anu va îngădui ca voi să pieriţi; prin urmare, El va fi bmilos cu voi şi cu seminţia voastră în vecii vecilor.

8 Şi s-a întâmplat că, după ce tatăl meu a terminat de vorbit către fiii şi fiicele lui Laman, el a făcut ca fiii şi fiicele lui Lemuel să fie aduşi în faţa lui.

9 Şi le-a vorbit acestora, zicând: Iată, fiii şi fiicele mele, care sunteţi fiii şi fiicele celui de-al doilea fiu al meu; iată, vă las vouă aceeaşi binecuvântare pe care am lăsat-o fiilor şi fiicelor lui Laman; prin urmare, nu veţi fi distruşi în întregime; dar până la urmă seminţia voastră va fi binecuvântată.

10 Şi s-a întâmplat că, atunci când tatăl meu a terminat de vorbit către ei, iată, el a vorbit către fiii lui aIsmael, da, şi chiar către întreaga sa casă.

11 Şi după ce a terminat de vorbit către ei, a vorbit către Sam, zicând: Binecuvântat eşti tu şi seminţia ta; căci tu vei moşteni ţara la fel ca şi fratele tău, Nefi. Iar seminţia ta va fi numărată laolaltă cu seminţia lui; iar tu vei fi chiar la fel ca fratele tău, iar seminţia ta va fi asemănătoare cu seminţia lui; iar tu vei fi binecuvântat în toate zilele tale.

12 Şi s-a întâmplat că, după ce tatăl meu, Lehi, a vorbit către toţi cei din casa sa, după simţirile inimii sale şi după Spiritul Domnului care era în el, a îmbătrânit. Şi s-a întâmplat că a murit şi a fost îngropat.

13 Şi s-a întâmplat că, nu după multe zile de la moartea lui, Laman şi Lemuel, precum şi fiii lui Ismael s-au mâniat pe mine din cauza dojenilor Domnului.

14 Căci eu, Nefi, am fost forţat să le vorbesc după cuvântul Lui; căci le-am spus multe lucruri, la fel ca şi tatăl meu înainte de a muri; multe din cele ce le-am spus fiind scrise pe acelelalte plăci ale mele; pentru că o parte cu mai multă istorie este scrisă de mine pe alte plăci.

15 Iar pe aacestea scriu lucrurile sufletului meu, şi multe dintre scripturile care sunt gravate pe plăcile de aramă. Căci sufletul meu se desfată în scripturi, iar inima mea le bcântăreşte şi le scrie pentru cînvăţătura şi folosul copiilor mei.

16 Iată, asufletul meu se desfată în lucrurile Domnului; iar binima mea cântăreşte tot timpul lucrurile pe care le-am văzut şi le-am auzit.

17 Cu toate acestea, în ciuda abunătăţii mari a Domnului, care mi-a arătat lucrările Lui cele mari şi minunate, inima mea exclamă: O, ce om bticălos sunt! Da, inima mea se întristează din cauza trupului meu; sufletul meu jeleşte din cauza nedreptăţilor mele.

18 Sunt încercuit din cauza ispitelor şi a păcatelor care mă astăpânesc aşa de uşor.

19 Iar atunci când doresc să mă bucur, inima mea geme din cauza păcatelor; cu toate acestea, eu ştiu în cine mi-am pus nădejdea.

20 Dumnezeul meu a fost sprijinul meu; El m-a condus prin suferinţele din pustiu; şi El m-a apărat pe apele de mare adâncime.

21 El m-a umplut pe mine cu aiubirea Lui, chiar până la mistuirea totală a trupului meu.

22 El i-a făcut de ruşine pe aduşmanii mei făcându-i să se cutremure în faţa mea.

23 Iată, El a auzit strigătul meu în timpul zilei şi mi-a dat cunoaştere prin aviziuni în timpul nopţii.

24 Şi în timpul zilei mi-am întărit curajul în arugăciuni puternice către El; da, glasul l-am trimis către înălţimi; şi îngeri au pogorât şi mi-au slujit.

25 Iar pe aripile Spiritului Său trupul meu a fost apurtat pe munţi foarte înalţi. Iar ochii mei au văzut lucruri mari, da, chiar prea mari pentru un om; prin urmare, mi s-a poruncit să nu le scriu.

26 Şi atunci, o, dacă am văzut lucruri atât de mari, dacă Domnul în bunăvoinţa Sa pentru copiii oamenilor i-a vizitat pe oameni cu atâta milă, ade ce atunci inima mea plânge şi sufletul meu tânjeşte în valea tristeţii, iar trupul meu se iroseşte şi puterile mi se sting din cauza suferinţelor mele?

27 Şi de ce să mă aplec păcatului din cauza trupului meu? Da, de ce să dau cale liberă bispitelor, pentru ca cel rău să capete un loc în inima mea, ca să-mi distrugă cpacea şi să-mi rănească sufletul? De ce sunt mânios din cauza duşmanilor mei?

28 Trezeşte-te, sufletul meu! Nu te mai veşteji în păcat. Bucură-te, o, inima mea şi nu mai face loc aduşmanului sufletului meu.

29 Nu te mai mânia din cauza duşmanilor mei. Nu-mi mai slăbi puterea din cauza suferinţelor mele.

30 Bucură-te, o, inima mea şi imploră-L pe Domnul şi spune: O, Doamne, eu Te voi preamări pe Tine în vecii vecilor; da, sufletul meu se va bucura datorită Ţie, Dumnezeul meu şi astânca salvării mele.

31 O, Doamne, vrei să-mi mântuieşti sufletul? Vrei să mă salvezi din mâna duşmanilor mei? Vrei să mă faci să mă cutremur la apariţia apăcatului?

32 Fie ca porţile iadului să fie închise pentru totdeauna în faţa mea, căci ainima mea este frântă, iar spiritul meu este smerit! O, Doamne, vrei să nu închizi porţile dreptăţii Tale în faţa mea, pentru ca eu să pot bpăşi pe cărarea văii joase, pentru ca eu să fiu exact pe calea cea netedă!

33 O, Doamne, vrei să mă înfăşori în mantia dreptăţii Tale! O, Doamne, vrei să faci o cale pentru salvarea mea din faţa duşmanilor mei! Vrei să faci calea dreaptă înaintea mea! Vrei să nu pui o piedică în drumul meu—ci să cureţi drumul în faţa mea şi să nu ridici oprelişti în calea mea, ci în calea duşmanilor mei.

34 O, Doamne, m-am încrezut în Tine şi mă voi aîncrede în Tine întotdeauna. Nu îmi voi pune încrederea în braţul omului, căci eu ştiu că blestemat este acela care îşi pune bîncrederea în braţul omului. Da, blestemat este acela care îşi pune cîncrederea în om sau face din om braţul său.

35 Da, ştiu că Dumnezeu va da cu agenerozitate celui care cere. Da, Dumnezeul meu îmi va da, dacă nu voi bcere cgreşit; de aceea, îmi voi ridica glasul către Tine; da, Te voi implora pe Tine, Dumnezeul meu, dstânca dreptăţii mele. Iată, glasul meu se va ridica întotdeauna către Tine, stânca mea şi Dumnezeul meu cel Veşnic. Amin.

◀

1a

Gen. 39:1–2.

◀

2a

2 Ne. 3:5.

◀

3a

GS Primul născut.

◀

4a

2 Ne. 1:9.

◀

5a

GS Binecuvântări patriarhale.

◀

b

Prov. 22:6.

◀

6a

D&L 68:25–29.

◀

7a

2 Ne. 30:3–6; D&L 3:17–18.

◀

b

1 Ne. 13:31; 2 Ne. 10:18–19; Iacov 3:5–9; Hel. 15:12–13.

◀

10a

1 Ne. 7:6.

◀

14a

1 Ne. 1:16–17; 9:4.

◀

15a

1 Ne. 6:4–6.

◀

b

GS (a) Cugeta; Scripturi.

◀

c

1 Ne. 19:23.

◀

16a

GS Recunoscător, recunoştinţă.

◀

b

GS Inimă.

◀

17a

2 Ne. 9:10; D&L 86:11.

◀

b

Rom. 7:24.

◀

18a

Rom. 7:21–23; Evr. 12:1; Alma 7:15.

◀

21a

GS Dragoste.

◀

22a

1 Ne. 17:52.

◀

23a

GS Viziune.

◀

24a

Iac. 5:16; 1 Ne. 2:16.

◀

25a

1 Ne. 11:1; Moise 1:1–2.

◀

26a

Ps. 43:5.

◀

27a

Rom. 6:13.

◀

b

GS Ispită, (a) ispiti.

◀

c

GS Pace.

◀

28a

GS Diavol.

◀

30a

1 Cor. 3:11. GS Stâncă.

◀

31a

Rom. 12:9; Alma 13:12.

◀

32a

GS Inimă frântă.

◀

b

GS (a) Merge, (a) merge cu Dumnezeu.

◀

34a

GS (a se) Încrede.

◀

b

Ps. 44:6–8.

◀

c

Ier. 17:5; Morm. 3:9; 4:8.

◀

35a

Iac. 1:5.

◀

b

GS Rugăciune.

◀

c

Hel. 10:5.

◀

d

Deut. 32:4.

Capitolul 5

Nefiţii se despart de lamaniţi, păstrează legea lui Moise şi construiesc un templu—Din cauza necredinţei lor, lamaniţii sunt alungaţi din prezenţa Domnului, sunt blestemaţi şi devin o pacoste pentru nefiţi. Circa 588–559 î.H.

1 Iată, s-a întâmplat că eu, Nefi, L-am implorat mult pe Domnul Dumnezeul meu din cauza amâniei fraţilor mei.

2 Dar iată, mânia lor a crescut împotriva mea într-atât, încât ei au căutat să-mi ia viaţa.

3 Da, ei s-au plâns împotriva mea, zicând: Fratele nostru mai mic caută să adomnească asupra noastră; şi noi am avut multe încercări din cauza lui; prin urmare, să-l ucidem, pentru ca să nu mai suferim din cauza vorbelor lui. Căci iată, nu-l vrem să domnească asupra noastră; căci este dreptul nostru, ca fraţi mai vârstnici, să domnim asupra acestui popor.

4 Acum, nu scriu pe aceste plăci toate cuvintele cu care au cârtit împotriva mea. Dar este destul pentru mine să spun că au căutat să-mi ia viaţa.

5 Şi s-a întâmplat că Domnul m-a aavertizat că eu, bNefi, trebuia să mă despart de ei şi să fug în pustiu, împreună cu toţi cei care voiau să vină cu mine.

6 Prin urmare, s-a întâmplat că eu, Nefi, mi-am luat familia, precum şi pe aZoram şi familia lui; şi pe Sam, fratele meu mai vârstnic şi familia lui; şi pe Iacov şi Iosif, fraţii mei mai mici; şi, de asemenea, pe surorile mele şi pe toţi aceia care au vrut să vină cu mine. Iar toţi cei care au vrut să vină cu mine erau cei care credeau în bavertizările şi revelaţiile lui Dumnezeu; prin urmare, ei au ascultat cuvintele mele.

7 Şi ne-am luat corturile şi orice alte lucruri am putut şi am călătorit în pustiu timp de multe zile. Şi după ce am călătorit timp de multe zile, ne-am instalat corturile.

8 Iar oamenii mei au dorit ca noi să numim acel loc aNefi; prin urmare, noi l-am numit Nefi.

9 Şi toţi cei care erau cu mine s-au înţeles să se numească apoporul lui Nefi.

10 Şi am avut grijă să păstrăm judecăţile şi legile şi poruncile Domnului în toate lucrurile, după alegea lui Moise.

11 Şi Domnul a fost cu noi; şi am prosperat foarte mult; căci noi am semănat seminţe şi am cules din nou din abundenţă. Şi am început să creştem turme şi cirezi şi animale de tot felul.

12 Iar eu, Nefi, adusesem, de asemenea, cronicile care erau gravate pe aplăcile de aramă, precum şi bglobul, sau cbusola, care a fost pregătit pentru tatăl meu de mâna Domnului, aşa după cum este scris.

13 Şi s-a întâmplat că am început să prosperăm mult şi să ne înmulţim în ţară.

14 Iar eu, Nefi, luasem asabia lui Laban şi după felul ei am făcut multe săbii, în caz că poporul care acum era numit bLamanit ar năvăli peste noi să ne distrugă; căci eu cunoşteam ura lor faţă de mine şi de copiii mei şi de cei care se numeau poporul meu.

15 Şi eu am învăţat pe poporul meu să construiască clădiri şi să facă tot felul de lucrări în lemn şi afier şi cupru şi aramă şi oţel şi aur şi argint şi metale preţioase, care erau din abundenţă.

16 Şi eu, Nefi, am construit un atemplu; şi l-am construit după felul btemplului lui Solomon, numai că el nu era construit cu aşa de multe lucruri cpreţioase; căci acestea nu puteau fi găsite în ţară, prin urmare, nu putea fi construit la fel ca templul lui Solomon. Dar felul construcţiei era la fel ca acela al templului lui Solomon; iar lucrătura lui era deosebit de frumoasă.

17 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, am făcut poporul meu să fie aharnic şi să lucreze cu mâinile lor.

18 Şi s-a întâmplat că au dorit ca eu să le fiu arege. Dar eu, Nefi, doream ca ei să nu aibă nici un rege; totuşi, am făcut pentru ei ceea ce era în puterile mele.

19 Şi iată, cuvintele Domnului pe care El le-a spus fraţilor mei s-au împlinit, şi anume că eu trebuia să fiu aconducătorul şi bînvăţătorul lor. Prin urmare, am fost conducătorul şi învăţătorul lor după poruncile Domnului până când ei au căutat să-mi ia viaţa.

20 Prin urmare, cuvântul Domnului a fost împlinit, care a vorbit către mine, zicând că: În măsura în care anu vor asculta cuvintele tale, ei vor fi balungaţi din prezenţa Domnului. Şi iată, ei au fost alungaţi din prezenţa Lui.

21 Şi El a făcut ca ablestemele să vină asupra lor, da, chiar un blestem dureros, din cauza nedreptăţii lor. Căci iată, şi-au împietrit inimile împotriva Lui, aşa încât s-au făcut precum cremenea; prin urmare, aşa cum ei erau albi şi deosebit de blonzi şi bplăcuţi, Domnul Dumnezeu a făcut ca cpielea lor să fie neagră la culoare pentru ca să nu fie o ispită pentru poporul meu.

22 Şi astfel spune Domnul Dumnezeu: Eu voi face ca ei să fie arespingători pentru poporul tău, dacă nu se vor pocăi de nedreptăţile lor.

23 Şi blestemată să fie seminţia aceluia care se va aamesteca cu seminţia lor; căci ei vor fi blestemaţi chiar cu acelaşi blestem. Iar Domnul a vorbit aceasta şi aşa a fost.

24 Şi din cauza blestemului care era asupra lor, au devenit un popor aleneş, plin de răutate şi şiretenie, iar ei căutau prin pustiu animale de pradă.

25 Iar Domnul Dumnezeu mi-a spus: Ei vor fi o pacoste pentru seminţia ta, să-i aţâţe să-şi aducă aminte de Mine; şi în măsura în care nu-şi vor aduce aminte de Mine şi nu vor asculta de cuvintele Mele, ei îi vor chinui chiar până la distrugere.

26 Şi s-a întâmplat că eu, Nefi, i-am auns pe Iacov şi Iosif, pentru ca ei să fie preoţi şi învăţători peste ţara poporului meu.

27 Şi s-a întâmplat că noi am trăit în fericire.

28 Şi treizeci de ani trecuseră de când am plecat din Ierusalim.

29 Iar eu, Nefi, am păstrat cronicile despre poporul meu până acum, pe plăcile pe care le-am făcut.

30 Şi s-a întâmplat că Domnul Dumnezeu mi-a spus: Fă aalte plăci; şi vei grava multe lucruri pe ele, care sunt bune în ochii Mei, pentru binele poporului tău.

31 Prin urmare, eu, Nefi, ca să fiu ascultător la poruncile Domnului, am mers şi am făcut aaceste plăci pe care am înscris aceste lucruri.

32 Şi am gravat ceea ce este plăcut lui Dumnezeu. Şi dacă poporul meu este mulţumit cu lucrurile care sunt plăcute lui Dumnezeu, atunci el va fi mulţumit de inscripţiile mele gravate pe aceste plăci.

33 Şi dacă poporul meu doreşte să cunoască partea mai deosebită a istoriei poporului meu, atunci trebuie să cerceteze celelalte plăci ale mele.

34 Şi este destul pentru mine să spun că trecuseră patruzeci de ani şi noi deja avusesem războaie şi conflicte cu fraţii noştri.

◀

1a

2 Ne. 4:13–14.

◀

3a

1 Ne. 16:37–38; Mosia 10:14–15.

◀

5a

GS Inspiraţie, (a) inspira.

◀

b

Mosia 10:13.

◀

6a

1 Ne. 4:35; 16:7; 2 Ne. 1:30–32.

◀

b

GS (a) Avertiza, avertizare.

◀

8a

Omni 1:12, 27; Mosia 9:1–4; 28:1.

◀

9a

Iacov 1:13–14.

◀

10a

2 Ne. 11:4. GS Legea lui Moise.

◀

12a

Mosia 1:3–4. GS Plăci.

◀

b

Mosia 1:16.

◀

c

1 Ne. 16:10, 16, 26; 18:12, 21; Alma 37:38–47; D&L 17:1.

◀

14a

1 Ne. 4:9; Iacov 1:10; C. lui M. 1:13.

◀

b

GS Lamaniţi.

◀

15a

Eter 10:23.

◀

16a

GS Templu, Casa Domnului.

◀

b

1 Regi 6; 2 Cron. 3.

◀

c

D&L 124:26–27.

◀

17a

Gen. 3:19; D&L 42:42.

◀

18a

Iacov 1:9, 11.

◀

19a

1 Ne. 2:22.

◀

b

GS (a) Învăţa, învăţător.

◀

20a

2 Ne. 2:21.

◀

b

Alma 9:14.

◀

21a

GS (a) Blestema, blestem.

◀

b

4 Ne. 1:10.

◀

c

2 Ne. 26:33; 3 Ne. 2:14–16.

◀

22a

1 Ne. 12:23.

◀

23a

GS Căsătorie, (a) se căsători—Căsătorie între confesiuni.

◀

24a

GS Leneş, lenevie.

◀

26a

Iacov 1:18–19; Mosia 23:17.

◀

30a

1 Ne. 19:1–6.

◀

31a

GS Plăci.

Capitolul 6

Iacov povesteşte istoria iudeilor: robia în Babilon şi reîntoarcerea; slujirea şi răstignirea Celui Sfânt al lui Israel; ajutorul primit de la neamuri; şi restaurarea iudeilor în zilele din urmă, când ei vor crede în Mesia. Circa 559–545 î.H.

1 Cuvintele lui Iacov, fratele lui Nefi, pe care le-a vorbit către poporul lui Nefi:

2 Iată, fraţii mei preaiubiţi, eu, Iacov, fiind chemat de către Dumnezeu şi rânduit după felul ordinului Său Sfânt, şi fiind uns de către fratele meu Nefi, către care priviţi ca la un arege sau un protector şi de care depindeţi pentru siguranţa voastră, iată, voi ştiţi că v-am vorbit foarte multe lucruri.

3 Cu toate acestea, vă vorbesc din nou; căci doresc bunăstarea sufletelor voastre. Da, frica mea este mare pentru voi; iar voi ştiţi că întotdeauna aşa a fost. Căci v-am îndemnat cu toată sârguinţa şi v-am învăţat cuvintele tatălui meu; şi v-am vorbit despre toate lucrurile care sunt scrise, începând de la crearea lumii.

4 Şi acum, iată, vă voi vorbi despre lucrurile care sunt şi care vor veni; prin urmare, vă voi citi cuvintele lui aIsaia. Şi acestea sunt cuvintele pe care fratele meu a dorit ca eu să le grăiesc către voi. Şi vă vorbesc de dragul vostru, pentru ca voi să învăţaţi şi să slăviţi numele Dumnezeului vostru.

5 Şi acum, cuvintele pe care o să le citesc sunt cuvintele pe care Isaia le-a vorbit despre toată casa lui Israel; prin urmare, ele se potrivesc vouă, căci sunteţi din casa lui Israel. Şi sunt multe lucruri care au fost spuse de Isaia, care pot fi potrivite vouă, pentru că sunteţi din casa lui Israel.

6 Şi acum, acestea sunt cuvintele: aAşa spune Domnul Dumnezeu: Iată, Eu Îmi voi ridica mâna către neamuri şi voi înălţa bsteagul Meu către popor; iar ei îi vor strânge pe fiii tăi în braţe, iar fiicele tale vor fi purtate pe umeri.

7 Şi regii vor fi părinţii tăi adoptivi şi reginele lor vor fi mamele tale adoptive; ei se vor închina către tine cu faţa la pământ şi vor linge ţărâna de pe picioarele tale; iar tu vei şti că Eu sunt Domnul; căci cei care Mă vor aaştepta pe Mine nu vor fi daţi de ruşine.

8 Şi acum eu, Iacov, voi glăsui întrucâtva despre aceste cuvinte. Căci iată, Domnul mi-a arătat că acei care erau la aIerusalim, de unde noi am venit, au fost ucişi şi bluaţi robi.

9 Cu toate acestea, Domnul mi-a arătat că ei trebuia iarăşi să se aîntoarcă. Şi El, de asemenea, mi-a arătat că Domnul Dumnezeu, Cel Sfânt al lui Israel, va trebui să apară în faţa lor în trup; iar după ce El va apărea, ei Îl vor chinui şi-L vor brăstigni după cuvintele îngerului care le-a vorbit către mine.

10 Şi după ce ei şi-au împietrit inimile şi s-au încăpăţânat împotriva Celui Sfânt al lui Israel, iată, ajudecăţile Celui Sfânt al lui Israel vor veni asupra lor. Şi va veni ziua aceea când ei vor fi loviţi şi chinuiţi.

11 Prin urmare, după ce vor fi mânaţi de colo-colo, căci aşa a spus îngerul, mulţi vor fi pedepsiţi în trup, dar nu vor fi lăsaţi să piară, datorită rugăciunilor celor credincioşi; vor fi împrăştiaţi şi loviţi şi urâţi; cu toate acestea, Domnul va fi milos cu ei, pentru ca atunci acând vor ajunge să-L bcunoască pe Mântuitorul lor, atunci vor fi cadunaţi iarăşi în ţara moştenirii lor.

12 Şi binecuvântate sunt aneamurile, cele despre care profetul a scris; căci, iată, dacă va fi ca ei să se pocăiască şi să nu lupte împotriva Sionului şi să nu se unească cu acea biserică mare şi bodioasă, atunci ei vor fi salvaţi; căci Domnul Dumnezeu va îndeplini clegămintele pe care le-a făcut cu copiii Săi; şi în acest scop a scris profetul aceste lucruri.

13 Prin urmare, cei care luptă împotriva Sionului şi a poporului de legământ al Domnului vor linge ţărâna de pe picioarele lor; iar poporul Domnului nu va fi aruşinat. Căci oamenii Domnului sunt cei care Îl başteaptă pe El; căci ei încă mai aşteaptă venirea lui Mesia.

14 Şi iată, după cuvintele profetului, Mesia va veni iarăşi pentru a adoua oară ca să-i salveze; prin urmare, El li se va barăta în putere şi slavă mare pentru cdistrugerea duşmanilor lor, atunci când ziua aceea va veni, când ei vor crede în El; şi El nu va distruge pe nici unul care va crede în El.

15 Iar cei care nu cred în El vor fi adistruşi, atât de bfoc, cât şi de furtună şi de cutremure de pământ, şi de vărsări de sânge şi de cmolimi şi de foamete. Iar ei vor şti că Domnul este Dumnezeu, Cel Sfânt al lui Israel.

16 aCăci poate prada să fie luată de la cel puternic, iar robul de bdrept eliberat?

17 Dar aşa spune Domnul: Chiar şi arobii celor puternici vor fi luaţi, iar prada celor groaznici va fi eliberată; căci Dumnezeul bcel Puternic va celibera poporul Său de legământ. Căci aşa spune Domnul: Eu Mă voi lupta cu cei care se luptă cu tine—

18 Iar pe cei care te asupresc îi voi hrăni cu propria lor carne; şi ei se vor îmbăta cu propriul lor sânge ca şi cu un vin dulce; şi toţi muritorii vor şti că Eu, Domnul, sunt Salvatorul tău şi aMântuitorul tău, bCel Puternic al lui Iacov.

◀

2a

Iacov 1:9, 11.

◀

4a

3 Ne. 23:1.

◀

6a

Isa. 49:22–23.

◀

b

GS Steag.

◀

7a

Moise 1:6; D&L 133:45.

◀

8a

Est. 2:6; 1 Ne. 7:13; 2 Ne. 25:10; Omni 1:15; Hel. 8:20–21.

◀

b

2 Regi 24:10–16; 25:1–12. GS Israel—Împrăştierea Israelului.

◀

9a

1 Ne. 10:3.

◀

b

1 Ne. 19:10, 13; Mosia 3:9; 3 Ne. 11:14–15. GS Răstignire.

◀

10a

Mat. 27:24–25.

◀

11a

1 Ne. 22:11–12; 2 Ne. 9:2.

◀

b

Osea 3:5.

◀

c

GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

12a

1 Ne. 14:1–2; 2 Ne. 10:9–10.

◀

b

GS Diavol—Biserica Diavolului.

◀

c

GS Legământul avraamic.

◀

13a

3 Ne. 22:4.

◀

b

Isa. 40:31; 1 Ne. 21:23; D&L 133:45.

◀

14a

Isa. 11:11; 2 Ne. 25:17; 29:1.

◀

b

2 Ne. 3:5.

◀

c

1 Ne. 22:13–14.

◀

15a

2 Ne. 10:16; 28:15; 3 Ne. 16:8. GS Ultimele zile, zilele din urmă.

◀

b

Iacov 6:3.

◀

c

D&L 97:22–26.

◀

16a

Isa. 49:24–26.

◀

b

I.E. poporul de legământ al Domnului aşa cum se menţionează în v. 17.

◀

17a

1 Ne. 21:25.

◀

b

GS Iehova.

◀

c

2 Regi 17:39.

◀

18a

GS Mântuitor.

◀

b

Gen. 49:24; Isa. 60:16.

Capitolul 7

Isaia vorbeşte într-un fel mesianic—Mesia va avea limba celor învăţaţi—El va întoarce spatele celor care lovesc—El nu va fi făcut de ruşine—Compară cu Isaia 50. Circa 559–545 î.H.

1 Da, căci aşa vorbeşte Domnul: Te-am dat pe tine deoparte sau te-am alungat pe tine pentru totdeauna? Căci aşa a spus Domnul: Unde este cartea de despărţire a mamei tale? Cui te-am dat sau căruia dintre creditorii mei te-am vândut Eu pe tine? Da, cui te-am vândut? Iată, din cauza nedreptăţilor voastre voi v-aţi avândut pe voi înşivă şi din cauza nelegiuirilor voastre, mama voastră este izgonită.

2 Prin urmare, atunci când Eu am venit, nu era nici un om; atunci când Eu am achemat, nu era nimeni care să răspundă. O, casă a lui Israel, este mâna Mea scurtată în aşa fel încât nu poate mântui, ori nu am nici o putere ca să izbăvesc? Iată, la comanda Mea usuc bmarea, Eu transform crâurile lor într-un pustiu şi fac ca dpeştii lor să pută pentru că apele sunt uscate, iar ei mor de sete.

3 Eu îmbrac cerurile cu aîntunecime şi le acopăr cu un bveşmânt de doliu.

4 Domnul Dumnezeu Mi-a dat alimba celui învăţat pentru ca să ştiu să vorbesc la timpul potrivit către tine, o, casă a lui Israel. Atunci când eşti obosită, El veghează dimineaţă după dimineaţă. Şi El Îmi trezeşte urechea ca să asculte ca cel învăţat.

5 Domnul Dumnezeu Mi-a deschis aurechea, iar Eu nu M-am răzvrătit şi nici nu am întors spatele.

6 I-am dat spinarea Mea celui care aloveşte, iar obrajii Mei celor care smulg barba. Eu nu mi-am ascuns faţa de la ruşine şi scuipături.

7 Căci Domnul Dumnezeu Mă va ajuta, de aceea nu voi fi făcut de ruşine. De aceea, Mi-am făcut faţa ca o cremene şi ştiu că nu voi fi umilit.

8 Şi Domnul este aproape şi Mă îndreptăţeşte. Cine se va întrece cu Mine? Să stăm împreună. Cine este potrivnicul Meu? Lăsaţi-l să vină lângă Mine, iar Eu îl voi lovi cu tăria gurii Mele.

9 Căci Domnul Dumnezeu Mă va ajuta. Şi iată, toţi cei care Mă vor acondamna vor îmbătrâni ca o haină, iar moliile o vor mânca.

10 Cine dintre voi se teme de Domnul, se supune aglasului slujitorului Său, merge în întuneric şi nu are nici o lumină?

11 Priviţi, voi toţi cei care faceţi focuri, care vă călăuziţi după scântei, mergeţi în lumina focului avostru şi în scânteile pe care le-aţi făcut. Aceasta veţi căpăta din mâna Mea—veţi zace pe jos în suferinţă.

◀

1a

GS Apostazie.

◀

2a

Prov. 1:24–25; Isa. 65:12; Alma 5:37.

◀

b

Ex. 14:21; Ps. 106:9; D&L 133:68–69.

◀

c

Ios. 3:15–16.

◀

d

Ex. 7:21.

◀

3a

Ex. 10:21.

◀

b

Apoc. 6:12.

◀

4a

Luca 2:46–47.

◀

5a

D&L 58:1.

◀

6a

Mat. 27:26; 2 Ne. 9:5.

◀

9a

Rom. 8:31.

◀

10a

D&L 1:38.

◀

11a

Jud. 17:6.

Capitolul 8

În ultimele zile, Domnul va alina Sionul şi va aduna Israelul—Cei mântuiţi vor veni la Sion în mare bucurie—Compară cu Isaia 51 şi 52:1–2. Circa 559–545 î.H.

1 Ascultaţi-Mă pe Mine, voi cei care păşiţi în dreptate. Priviţi către apiatra din care sunteţi făcuţi şi în groapa din care aţi fost săpaţi.

2 Priviţi la Avraam, atatăl vostru, şi la bSara, cea care v-a purtat; căci pe el singur l-am chemat şi l-am binecuvântat.

3 Căci Domnul va alina aSionul, El va alina toate locurile lui părăsite; şi El va face bpustiul lui ca Edenul, iar deşertul lui ca grădina Domnului. Bucurie şi veselie se vor afla acolo, mulţumiri şi sunete melodioase.

4 Ascultaţi-Mă pe Mine, poporul Meu, şi îndreptaţi-vă urechea către Mine, o, neamul Meu; căci o alege va porni de la Mine, iar Eu voi face judecata Mea să fie blumina poporului.

5 Dreptatea Mea este aproape; aSalvarea Mea a mers mai departe, iar braţul Meu îi va judeca pe oameni. bInsulele Mă vor aştepta şi în braţul Meu îşi vor pune nădejdea.

6 Ridicaţi-vă ochii către aceruri şi priviţi la pământul de dedesubt; căci cerurile vor bdispărea ca un fum, iar pământul va cîmbătrâni ca un veşmânt, iar cei ce trăiesc acolo vor muri în acelaşi fel. Dar Salvarea Mea va fi veşnică, iar dreptatea Mea nu va fi desfiinţată.

7 Ascultaţi-Mă, voi cei care cunoaşteţi dreptatea, popor în inima căruia am scris legea Mea, nu vă atemeţi de ocara oamenilor, nici de mânia lor.

8 Căci moliile îi vor mânca aşa ca pe un veşmânt, iar viermii îi vor mânca aşa ca pe lână. Dar dreptatea Mea va fi veşnică, iar Salvarea Mea, din generaţie în generaţie.

9 Treziţi-vă, treziţi-vă! Îmbracă-ţi aputerea, o, braţ al Domnului; trezeşte-te ca în zilele din vechime. Nu eşti Tu acela care l-ai tăiat pe Rahav şi l-ai rănit pe balaur?

10 Nu eşti Tu acela care ai uscat marea, apele cu mare adâncime; care ai făcut adâncimile mării să fie o acale pentru ca cei răscumpăraţi să treacă prin ea?

11 De aceea, cei amântuiţi ai Domnului se vor reîntoarce şi vor veni bcântând către Sion; iar pe capul lor va fi bucurie şi sfinţenie nepieritoare; şi ei vor avea bucurie şi veselie; tristeţea şi cjalea vor fugi de ei.

12 aEu sunt Acela; da, Eu sunt Cel care vă mângâie. Iată, cine eşti tu ca să te btemi de om, care va muri, precum şi de fiul omului care va fi făcut să fie ca ciarba?

13 Şi să auiţi pe Domnul creatorul tău, Cel care a întins cerurile şi a pus temeliile pământului, şi să te temi fără oprire în fiecare zi din cauza furiei celui care te subjugă, ca şi cum acesta ar fi gata să distrugă? Şi unde este furia asupritorului?

14 Robul exilat se grăbeşte pentru ca să poată fi dezlegat şi să nu moară în groapă sau să-şi piardă pâinea.

15 Dar Eu sunt Domnul Dumnezeul tău, ale cărui avaluri au gemut; Domnul oştirilor este numele Meu.

16 Şi Mi-am pus cuvintele în gura ta şi te-am acoperit în umbra mâinii Mele pentru ca să pot aşeza cerurile, să pun temeliile pământului şi să vorbesc către Sion: Iată, tu eşti apoporul Meu.

17 Trezeşte-te, trezeşte-te, ridică-te, o, Ierusalim, care ai băut din mâna Domnului apaharul bmâniei Sale—tu ai băut din paharul fricii până la ultima picătură—

18 Şi nimeni ca să-l călăuzească dintre toţi fiii pe care el i-a crescut; nici unul nu l-a luat de mână dintre toţi fiii pe care i-a crescut.

19 Aceşti doi afii au venit către tine, dar cine se va întrista pentru tine—pentru părăsirea şi distrugerea ta şi foametea şi sabia—şi cu care dintre ei te voi consola?

20 Fiii tăi au leşinat, în afară de aceştia doi; ei zac la capătul tuturor străzilor; ca un taur sălbatic într-o plasă, ei sunt plini de furia Domnului, de mustrarea Dumnezeului tău.

21 De aceea, ascultă acum aceasta, tu cel în suferinţă şi abeat, dar nu de vin:

22 Astfel spune Domnul tău, Domnul şi Dumnezeul tău care a apledat cauza poporului Său; iată, Eu am luat din mâna ta paharul fricii, drojdia paharului furiei Mele; tu n-o vei mai bea din nou.

23 Dar aEu îl voi pune în mâna acelora care te lovesc pe tine; care au spus sufletului tău: Apleacă-te pentru ca noi să putem să trecem peste tine—iar tu ţi-ai pus trupul jos pentru ca ei să calce peste tine.

24 aTrezeşte-te, trezeşte-te, îmbracă-ţi btăria, o, cSion; înveşmântează-te cu veşmintele tale frumoase, o, Ierusalim, Oraş Sfânt; căci de-acum încolo dnu vor mai veni la tine cei netăiaţi împrejur şi cei necuraţi.

25 Scutură-te de ţărână; aridică-te, aşază-te, o, Ierusalim; dezleagă-te de blegăturile din jurul gâtului tău, O, tu fiică roabă a Sionului.

◀

1a

GS Stâncă.

◀

2a

Gen. 17:1–8; D&L 132:49.

◀

b

Gen. 24:36.

◀

3a

GS Sion.

◀

b

Isa. 35:1–2, 6–7.

◀

4a

SAU o învăţătură, doctrină. Isa. 2:3. GS Evanghelie.

◀

b

GS Lumină, Lumina lui Hristos.

◀

5a

GS Salvare.

◀

b

2 Ne. 10:20.

◀

6a

2 Pet. 3:10.

◀

b

EBR A fi dispersat. Ps. 102:25–27.

◀

c

EBR Se va destrăma.

◀

7a

Ps. 56:4, 11; D&L 122:9.

◀

9a

D&L 113:7–8.

◀

10a

Isa. 35:8.

◀

11a

GS Mântuire, (a) mântui, mântuit.

◀

b

Isa. 35:10.

◀

c

Apoc. 21:4.

◀

12a

D&L 133:47; 136:22.

◀

b

Ier. 1:8.

◀

c

Isa. 40:6–8; 1 Pet. 1:24.

◀

13a

Ier. 23:27.

◀

15a

1 Ne. 4:2.

◀

16a

2 Ne. 3:9; 29:14.

◀

17a

Isa. 29:9; Ier. 25:15.

◀

b

Luca 21:24.

◀

19a

Apoc. 11:3.

◀

21a

2 Ne. 27:4.

◀

22a

Ier. 50:34.

◀

23a

Zah. 12:9.

◀

24a

Isa. 52:1–2.

◀

b

D&L 113:7–8.

◀

c

GS Sion.

◀

d

Ioel 3:17.

◀

25a

I.E. ridică-te din ţărână şi aşează-te cu demnitate, fiind mântuit până la urmă.

◀

b

D&L 113:9–10.

Capitolul 9

Iudeii vor fi adunaţi în toate ţările făgăduinţei lor—Ispăşirea îl răscumpără pe om de la cădere—Trupurile morţilor vor ieşi din mormânt, şi spiritele lor din iad şi din Paradis—Ei vor fi judecaţi—Ispăşirea salvează de la moarte, de la iad, de la diavol şi de la chin fără de sfârşit—Cei drepţi vor fi salvaţi în Împărăţia lui Dumnezeu—Pedepsele pentru păcate sunt hotărâte—Cel Sfânt al lui Israel este păzitorul porţii. Circa 559–545 î.H.

1 Şi acum, fraţii mei preaiubiţi, am citit aceste lucruri pentru ca voi să cunoaşteţi alegămintele Domnului pe care El le-a făcut cu toţi cei din casa lui Israel—

2 Că El a vorbit către iudei prin gura profeţilor Săi sfinţi chiar de la începuturi, din generaţie în generaţie, până când va veni acel timp când ei se vor aîntoarce la adevărata Biserică şi turmă ale lui Dumnezeu; atunci ei vor fi badunaţi acasă, în cţările moştenirii lor, şi se vor stabili în toate ţările făgăduite lor.

3 Iată, fraţii mei preaiubiţi, vă spun aceste lucruri pentru ca voi să vă bucuraţi şi să vă aînălţaţi capul pentru totdeauna, datorită binecuvântărilor pe care Domnul Dumnezeu le va da copiilor voştri.

4 Căci eu ştiu că mulţi dintre voi aţi căutat mult să cunoaşteţi lucrurile care vor veni; prin urmare, ştiu că voi ştiţi că trupul nostru trebuie să se degradeze şi să moară; şi totuşi, în atrupurile noastre Îl vom vedea pe Dumnezeu.

5 Da, ştiu că voi cunoaşteţi că El se va arăta în trup celor din Ierusalim, de unde noi am venit; căci este potrivit ca aceasta să se întâmple printre ei; căci este nevoie ca Marele aCreator să sufere El Însuşi, ca fiinţă, ca să devină supus omului în trup şi să moară pentru btoţi oamenii, pentru ca toţi oamenii să poată deveni supuşii Lui.

6 Căci, după cum moartea a trecut asupra tuturor oamenilor, pentru ca aplanul milos al Marelui Creator să fie împlinit, e necesar să existe o putere a bînvierii, iar învierea trebuie să vină asupra omului din cauza ccăderii; iar căderea a venit din cauza nelegiuirii; şi din cauza căderii omului, ei au fost dalungaţi din prezenţa Domnului.

7 Prin urmare, e necesar să fie o aispăşire fără de bsfârşit; căci dacă ispăşirea n-ar fi infinită, corupţia aceasta nu s-ar putea înveşmânta în incorupţie. Prin urmare, cprima judecată care a venit asupra omului ar fi trebuit să drămână infinită. Şi dacă ar fi fost aşa, trupul acesta ar fi trebuit să fie lăsat în pământ ca să putrezească şi să se macine în ţărâna-mamă, ca să nu se mai ridice niciodată.

8 O, aînţelepciune a lui Dumnezeu, bmila şi charul Lui! Căci iată, dacă dtrupul ar trebui să nu se mai ridice, atunci spiritele noastre ar trebui să se supună îngerului care a ecăzut din prezenţa Dumnezeului Veşnic şi a devenit fdiavolul, ca să nu se mai ridice.

9 Şi spiritele noastre ar trebui să devină asemănătoare lui, şi noi să devenim diavoli, aîngeri ai unui diavol, ca să fim bdespărţiţi de prezenţa Dumnezeului nostru şi să rămânem cu tatăl cminciunilor, în nenorocire, ca şi el însuşi; da, cu acea fiinţă care i-a dînşelat pe strămoşii noştri cei dintâi, care aproape s-a etransformat el însuşi într-un fînger de lumină şi îi stârneşte pe copiii oamenilor în combinaţii gsecrete ale omorului şi tot felul de lucrări secrete ale întunericului.

10 O, cât de mare este bunătatea Dumnezeului nostru care pregăteşte o cale pentru scăparea noastră din strânsoarea acestui monstru îngrozitor; da, acel monstru, amoarte şi biad, pe care eu îl numesc moartea trupului şi, de asemenea, moartea spiritului.

11 Şi datorită căii de aeliberare a Dumnezeului nostru, Cel Sfânt al lui Israel, această bmoarte despre care am vorbit, care este vremelnică, va elibera pe morţii săi; moartea aceasta este mormântul.

12 Şi această amoarte despre care am vorbit, care este moartea spirituală, va elibera pe morţii ei; moartea spirituală care este biadul; prin urmare, moartea şi iadul trebuie să elibereze pe morţii lor, şi iadul trebuie să elibereze spiritele lui înrobite, iar mormântul trebuie să elibereze trupurile lui înrobite, iar trupurile şi cspiritele oamenilor vor fi dreunite; şi aceasta este prin puterea de înviere a Celui Sfânt al lui Israel.

13 O, cât de mare este aplanul Dumnezeului nostru! Căci, pe de altă parte, bparadisul lui Dumnezeu trebuie să elibereze spiritele celor drepţi şi mormântul va trebui să elibereze trupul celor drepţi; şi spiritul şi trupul sunt cunite din nou şi toţi oamenii devin incoruptibili şi dnemuritori, iar ei sunt suflete vii, care au o ecunoaştere fdesăvârşită, la fel ca şi noi, muritorii, numai dacă cunoaşterea noastră va fi desăvârşită.

14 Prin urmare, vom avea o acunoaştere desăvârşită despre toată bvina noastră şi despre necurăţenia noastră şi despre cgoliciunea noastră iar cei drepţi vor avea o cunoaştere desăvârşită despre bucuria şi ddreptatea lor, fiind eînveşmântaţi cu fpuritate, da, chiar cu gmantia dreptăţii.

15 Şi se va întâmpla că, atunci când toţi oamenii vor trece de la prima moarte la viaţă într-atât încât să devină nemuritori, ei vor trebui să apară în faţa ascaunului de judecată al Celui Sfânt al lui Israel; şi apoi va veni bjudecata şi atunci vor trebui să fie judecaţi după sfânta judecată a lui Dumnezeu.

16 Şi cu siguranţă, aşa cum Domnul trăieşte, căci Domnul Dumnezeu a spus aceasta, şi acesta este acuvântul Lui veşnic, care nu poate bmuri, aşa că cei drepţi vor fi încă drepţi, iar cei care sunt cîntinaţi vor fi încă dîntinaţi; prin urmare, cei care sunt întinaţi sunt ediavolul şi îngerii lui; şi ei vor pieri în focul fnepieritor pregătit pentru ei; şi chinul lor este ca un glac de foc şi pucioasă, a cărui flacără se înalţă pentru totdeauna şi nu are sfârşit.

17 O, măreţia şi adreptatea Dumnezeului nostru! Căci El îndeplineşte toate cuvintele Sale, iar ele au ieşit din gura Lui şi legea Lui trebuie împlinită.

18 Dar iată, cei drepţi, asfinţii Celui Sfânt al lui Israel, cei care au crezut în Cel Sfânt al lui Israel, cei care au îndurat bcrucile lumii şi au dispreţuit ruşinea acesteia, vor cmoşteni dÎmpărăţia lui Dumnezeu, care a fost pregătită pentru ei încă ede la întemeierea lumii, iar bucuria lor va fi deplină în fvecii vecilor.

19 O, măreţia milosteniei Dumnezeului nostru, Cel Sfânt al lui Israel! Căci El îi aeliberează pe sfinţii Săi de acel monstru bîngrozitor, diavolul şi moartea, şi ciadul şi acel lac de foc şi pucioasă, care este un chin fără de sfârşit.

20 O, cât de mare este asfinţenia Dumnezeului nostru! Căci El bcunoaşte toate lucrurile şi nu este ceva ce El să nu cunoască.

21 Iar El vine pe lume pentru ca să-i asalveze pe toţi oamenii, dacă ei vor asculta de glasul Lui; căci iată, El suferă durerile tuturor oamenilor, da, bdurerile fiecărei făpturi vii, atât bărbaţi, cât şi femei şi copii, care fac parte din familia lui cAdam.

22 Şi El suferă aceasta pentru ca învierea să poată veni asupra tuturor oamenilor, pentru ca toţi să poată să stea în faţa Lui în ziua cea mare a judecăţii.

23 Iar El porunceşte tuturor oamenilor să se apocăiască şi să fie bbotezaţi în numele Lui, având credinţă desăvârşită în Cel Sfânt al lui Israel, căci altfel ei nu vor putea fi salvaţi în Împărăţia lui Dumnezeu.

24 Iar dacă nu se vor pocăi şi nu vor crede în anumele Lui şi nu se vor boteza în numele Lui şi nu vor bîndura până la sfârşit, atunci ei trebuie să fie cosândiţi; căci aşa a spus Domnul Dumnezeu, Cel Sfânt al lui Israel.

25 Prin urmare, El a dat o alege; căci unde nu este bnici o lege dată, nu este nici o pedeapsă; şi unde nu este nici o pedeapsă, nu este nici o condamnare; şi unde nu este nici o condamnare, mila Celui Sfânt al lui Israel pune stăpânire pe ei, datorită ispăşirii; căci ei sunt eliberaţi prin puterea Lui.

26 Căci aispăşirea satisface cerinţele bdreptăţii Lui asupra tuturor celor cărora nu li s-a cdat dlegea, ca să fie eliberaţi de acel monstru îngrozitor, moarte şi iad, şi diavolul şi lacul de foc şi pucioasă, care este un chin fără de sfârşit; şi ei sunt readuşi la Dumnezeul care le-a dat esuflare, care este Cel Sfânt al lui Israel.

27 Dar vai de acela căruia i-a fost dată alegea, da, care are toate poruncile lui Dumnezeu, la fel ca şi noi, şi care le calcă şi care iroseşte zilele încercării sale, căci groaznică este starea lui!

28 O, acel aplan şiret al celui rău! O, bvanitatea şi fragilitatea şi nebunia oamenilor! Atunci când sunt cînvăţaţi, ei cred că sunt dînţelepţi şi nu ascultă de esfatul lui Dumnezeu, căci îl dau deoparte crezând că ei cunosc prin ei înşişi, prin urmare înţelepciunea lor este nebunie şi nu este spre folosul lor. Şi ei vor pieri.

29 Dar este bine să fie învăţaţi, dacă aascultă de bsfaturile lui Dumnezeu.

30 Dar vai de cei bogaţi, care sunt abogaţi în lucrurile lumeşti. Căci, pentru că sunt bogaţi, ei îi dispreţuiesc pe cei bsăraci şi îi persecută pe cei umili, iar inimile lor sunt în averile lor; prin urmare, averea lor este Dumnezeul lor. Şi iată, averea lor va pieri împreună cu ei.

31 Şi vai de cei surzi care nu vor aauzi; căci vor pieri.

32 Vai de cei orbi care nu vor vedea; căci, de asemenea, vor pieri.

33 Vai de cei cu inima împietrită, căci cunoaşterea nedreptăţilor lor îi va lovi în ziua de pe urmă.

34 Vai de cel amincinos, căci va fi aruncat în biad.

35 Vai de cel criminal, care aucide cu bună-ştiinţă, căci va bmuri.

36 Vai de cei care apreacurvesc, căci vor fi aruncaţi în iad.

37 Da, vai de cei care se aînchină la idoli, căci diavolul tuturor diavolilor se desfată în ei.

38 Şi, în sfârşit, vai de toţi cei care mor în păcat; căci se vor aîntoarce la Dumnezeu şi-I vor vedea faţa, dar vor rămâne în păcatele lor.

39 O, fraţii mei preaiubiţi, aduceţi-vă aminte de oroarea de a încălca legile acelui Dumnezeu Sfânt, precum şi oroarea de a ceda ispitelor aceluia aînşelător. Amintiţi-vă că a umbla după blucrurile pământeşti înseamnă cmoarte, dar a umbla după lucrurile spirituale înseamnă dviaţă eveşnică.

40 O, fraţii mei preaiubiţi, deschideţi-vă urechile la cuvintele mele. Aduceţi-vă aminte de măreţia Celui Sfânt al lui Israel. Nu spuneţi că am glăsuit lucruri aspre împotriva voastră; căci dacă o faceţi, voi veţi insulta aadevărul; căci eu am vorbit cuvintele Făcătorului. Eu ştiu că vorbele adevărului sunt bgrele împotriva a tot ceea ce nu este curat; dar cei drepţi nu se tem, căci ei iubesc adevărul şi nu se clatină.

41 O, şi atunci, fraţii mei preaiubiţi, aveniţi la Domnul Cel Sfânt. Amintiţi-vă de cărările Lui că sunt drepte. Iată, bcalea omului este cstrâmtă, dar se întinde dreaptă în faţa Lui, iar păzitorul dporţii este Cel Sfânt al lui Israel; şi El nu foloseşte acolo nici un slujitor; şi nu este nici o altă cale decât prin poartă; şi El nu poate fi înşelat, căci Domnul Dumnezeu este numele Lui.

42 Şi oricui bate la poarta Lui, El aceluia îi va deschide; iar cei aînţelepţi şi cei învăţaţi şi cei care sunt bogaţi, care sunt bplini de ei din cauza învăţăturii lor şi a înţelepciunii lor şi a bogăţiei lor—da, aceştia sunt cei pe care El îi dispreţuieşte; şi dacă ei nu leapădă aceste lucruri şi nu se consideră cnevrednici în faţa lui Dumnezeu şi nu se cufundă în adâncurile dumilinţei, atunci El nu va deschide poarta pentru ei.

43 Dar lucrurile celor înţelepţi şi ale celor prudenţi vor fi aascunse de ei pentru totdeauna—da, acea fericire care este pregătită pentru sfinţi.

44 O, fraţii mei preaiubiţi, aduceţi-vă aminte de cuvintele mele. Iată, îmi scot veşmintele şi le scutur în faţa voastră; mă rog la Dumnezeul salvării mele să mă vadă cu ochiul Lui aatotcercetător; prin urmare, voi veţi şti în ziua de pe urmă, atunci când toţi oamenii vor fi judecaţi după faptele lor, că Dumnezeul lui Israel a fost martor că eu am bscuturat nedreptăţile voastre din sufletul meu şi că stau cu strălucire în faţa Lui şi că mă clepăd de sângele vostru.

45 O, fraţii mei preaiubiţi, îndepărtaţi-vă de păcatele voastre; scuturaţi alanţurile aceluia care vrea să vă înlănţuie; veniţi la acel Dumnezeu care este bstânca salvării voastre.

46 Pregătiţi-vă sufletele pentru acea zi glorioasă când adreptatea va fi împărţită celor drepţi, chiar Ziua bjudecăţii, pentru ca voi să nu vă chirciţi de groază; pentru ca voi să nu vă aduceţi aminte de cpăcatul vostru îngrozitor în perfecţiune şi să trebuiască să exclamaţi: Sfinte, sfinte sunt judecăţile Tale, o, Doamne Dumnezeule dAtotputernic—dar eu îmi cunosc păcatul; am călcat legea, iar nelegiuirile sunt ale mele; şi diavolul a pus stăpânire pe mine, iar eu sunt o pradă a nenorocirii lui groaznice.

47 Dar iată, fraţii mei, este potrivit să vă trezesc la realitatea îngrozitoare a acestor lucruri? V-aş răni eu sufletele voastre dacă minţile voastre ar fi pure? Aş fi eu limpede cu voi, după limpezimea adevărului, dacă aţi fi fără de păcat?

48 Iată, dacă aţi fi sfinţi, eu v-aş vorbi despre sfinţenie; dar pentru că voi nu sunteţi sfinţi şi pentru că vă uitaţi la mine ca la un învăţător, este necesar şi potrivit ca eu să vă aînvăţ care sunt consecinţele bpăcatului.

49 Iată, sufletului meu îi este scârbă de păcat, iar inima mea se bucură în dreptate; iar eu voi apreamări numele sfânt al Dumnezeului meu.

50 Veniţi, fraţii mei, fiecare dintre voi care este însetat, veniţi la aapă; iar cel care nu are nici un ban, să vină şi să cumpere şi să mănânce; da, vino şi cumpără vin şi lapte, fără bbani şi fără preţ.

51 Prin urmare, nu cheltuiţi bani pe ceea ce nu are nici o valoare, nici amunca voastră pe ceea ce nu aduce satisfacţii. Ascultaţi-mă cu sârguinţă şi aduceţi-vă aminte de cuvintele pe care le-am spus; şi veniţi către Cel Sfânt al lui Israel şi bîndestulaţi-vă cu ceea ce nu piere şi nici nu poate fi corupt şi lăsaţi-vă sufletul să se bucure în abundenţă.

52 Iată, fraţii mei preaiubiţi, aduceţi-vă aminte de cuvintele Dumnezeului vostru; rugaţi-vă la El toată ziua, iar noaptea aduceţi amulţumiri numelui Lui cel sfânt. Lăsaţi inimile voastre să se bucure.

53 Şi iată, cât de mari sunt alegămintele Domnului şi cât de mare este bunăvoinţa Lui faţă de copiii oamenilor; şi datorită măreţiei Lui şi a harului şi bmilostenie Lui, El ne-a făgăduit că seminţia noastră nu va fi distrusă cu totul, trupeşte, ci că El o va păstra; şi în generaţiile viitoare ei vor deveni o cramură dreaptă a casei lui Israel.

54 Şi acum, fraţii mei, aş dori să vă vorbesc mai mult; dar restul cuvintelor mele vi le voi spune mâine. Amin.

◀

1a

GS Legământul avraamic.

◀

2a

2 Ne. 6:11. GS Restaurarea Evangheliei.

◀

b

GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

c

2 Ne. 10:7–8. GS Pământul făgăduinţei.

◀

3a

TJS, Ps. 24:7–10.

◀

4a

Iov 19:26; Alma 11:41–45; 42:23; Hel. 14:15; Morm. 9:13.

◀

5a

GS (a) Crea, creaţie.

◀

b

Ioan 12:32; 2 Ne. 26:24; 3 Ne. 27:14–15.

◀

6a

GS Planul mântuirii.

◀

b

GS Înviere.

◀

c

GS Căderea lui Adam şi a Evei.

◀

d

2 Ne. 2:5.

◀

7a

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

b

Alma 34:10.

◀

c

Mosia 16:4–5; Alma 42:6, 9, 14.

◀

d

Mosia 15:19.

◀

8a

Iov 12:13; Avr. 3:21. GS Înţelepciune.

◀

b

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

c

GS Har.

◀

d

D&L 93:33–34.

◀

e

Isa. 14:12; 2 Ne. 2:17–18; Moise 4:3–4; Avr. 3:27–28.

◀

f

GS Diavol.

◀

9a

Iacov 3:11; Alma 5:25, 39.

◀

b

Apoc. 12:7–9.

◀

c

GS Minciună.

◀

d

Gen. 3:1–13; Mosia 16:3; Moise 4:5–19.

◀

e

2 Cor. 11:14; Alma 30:53.

◀

f

D&L 129:8.

◀

g

GS Combinaţii secrete.

◀

10a

Mosia 16:7–8; Alma 42:6–15.

◀

b

GS Iad.

◀

11a

GS Eliberator.

◀

b

GS Moarte fizică.

◀

12a

GS Moarte spirituală.

◀

b

D&L 76:81–85.

◀

c

GS Spirit.

◀

d

GS Înviere.

◀

13a

GS Planul mântuirii.

◀

b

D&L 138:14–19. GS Paradis.

◀

c

Alma 11:43.

◀

d

GS Nemuritor, nemurire.

◀

e

D&L 130:18–19.

◀

f

GS Perfect.

◀

14a

Mosia 3:25; Alma 5:18.

◀

b

GS Vină.

◀

c

Morm. 9:5.

◀

d

GS Drept, dreptate.

◀

e

Prov. 31:25.

◀

f

GS Pur, puritate.

◀

g

D&L 109:76.

◀

15a

GS Judecată, ultima.

◀

b

Ps. 19:9; 2 Ne. 30:9.

◀

16a

1 Regi 8:56; D&L 1:38; Moise 1:4.

◀

b

D&L 56:11.

◀

c

GS Murdărie, necurăţenie.

◀

d

1 Ne. 15:33–35; Alma 7:21; Morm. 9:14; D&L 88:35.

◀

e

GS Diavol.

◀

f

Mosia 27:28.

◀

g

Apoc. 21:8; 2 Ne. 28:23; D&L 63:17.

◀

17a

GS Dreptate.

◀

18a

GS Sfânt.

◀

b

Luca 14:27.

◀

c

D&L 45:58; 84:38.

◀

d

GS Exaltare.

◀

e

Alma 13:3.

◀

f

GS Viaţă veşnică.

◀

19a

D&L 108:8.

◀

b

1 Ne. 15:35.

◀

c

GS Iad.

◀

20a

GS Sfinţenie.

◀

b

Alma 26:35; D&L 38:2.

◀

21a

GS Salvare.

◀

b

D&L 18:11; 19:18.

◀

c

GS Adam.

◀

23a

GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

b

GS Botez, (a) boteza.

◀

24a

GS Isus Hristos—A lua numele lui Isus Hristos asupra noastră.

◀

b

GS (a) Îndura.

◀

c

GS Condamnare.

◀

25a

Iac. 4:17. GS Lege.

◀

b

Rom. 4:15; 2 Ne. 2:13; Alma 42:12–24. GS Răspunzător, (a fi) răspunzător.

◀

26a

2 Ne. 2:10; Alma 34:15–16. GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

b

GS Dreptate.

◀

c

Mosia 3:11.

◀

d

Mosia 15:24; D&L 137:7.

◀

e

Gen. 2:7; D&L 93:33; Avr. 5:7.

◀

27a

Luca 12:47–48.

◀

28a

Alma 28:13.

◀

b

GS Deşertăciune, deşert.

◀

c

Luca 16:15; 2 Ne. 26:20; 28:4, 15.

◀

d

Prov. 14:6; Ier. 8:8–9; Rom. 1:22. GS Înţelepciune; Mândrie.

◀

e

Alma 37:12. GS Sfat (substantiv).

◀

29a

2 Ne. 28:26.

◀

b

Iacov 4:10.

◀

30a

Luca 12:34; 1 Tim. 6:10; D&L 56:16.

◀

b

GS Săraci.

◀

31a

Ezec. 33:30–33; Mat. 11:15; Mosia 26:28; D&L 1:2, 11, 14; Moise 6:27.

◀

34a

Prov. 19:9. GS Cinstit, cinste; Minciună.

◀

b

GS Iad.

◀

35a

Ex. 20:13; Mosia 13:21.

◀

b

GS Pedeapsă capitală.

◀

36a

3 Ne. 12:27–29. GS Castitate.

◀

37a

GS Idolatrie.

◀

38a

Alma 40:11, 13.

◀

39a

2 Ne. 28:20–22; 32:8; Mosia 2:32; 4:14; Alma 30:53.

◀

b

Rom. 8:6. GS Carnal.

◀

c

GS Moarte spirituală.

◀

d

Prov. 11:19.

◀

e

GS Viaţă veşnică.

◀

40a

GS Adevăr.

◀

b

1 Ne. 16:2; 2 Ne. 28:28; 33:5.

◀

41a

1 Ne. 6:4; Iacov 1:7; Omni 1:26; Moro. 10:30–32.

◀

b

2 Ne. 31:17–21; Alma 37:46; D&L 132:22, 25.

◀

c

Luca 13:24; 2 Ne. 33:9; Hel. 3:29–30.

◀

d

2 Ne. 31:9, 17–18; 3 Ne. 14:13–14; D&L 43:7; 137:2.

◀

42a

Mat. 11:25.

◀

b

GS Mândrie.

◀

c

1 Cor. 3:18–21.

◀

d

GS Umil, Umilinţă.

◀

43a

1 Cor. 2:9–16.

◀

44a

Iacov 2:10.

◀

b

Iacov 1:19.

◀

c

Iacov 2:2; Mosia 2:28.

◀

45a

2 Ne. 28:22; Alma 36:18.

◀

b

GS Stâncă.

◀

46a

GS Dreptate.

◀

b

GS Judecată, ultima.

◀

c

Mosia 3:25.

◀

d

1 Ne. 1:14; Moise 2:1.

◀

48a

Alma 37:32.

◀

b

GS Păcat.

◀

49a

1 Ne. 18:16.

◀

50a

GS Apă vie.

◀

b

Alma 42:27.

◀

51a

Isa. 55:1–2.

◀

b

2 Ne. 31:20; 32:3; 3 Ne. 12:6.

◀

52a

GS Recunoscător, recunoştinţă.

◀

53a

GS Legământ.

◀

b

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

c

GS Via Domnului.

Capitolul 10

Iudeii Îl vor răstigni pe Dumnezeul lor—Ei vor fi împrăştiaţi până când vor începe să creadă în El—America va fi o ţară a libertăţii în care nu va domni nici un rege—Împăcaţi-vă cu Dumnezeu şi câştigaţi-vă Salvarea prin harul Lui. Circa 559–545 î.H.

1 Şi acum eu, Iacov, vă vorbesc iarăşi vouă, fraţii mei preaiubiţi, despre această aramură dreaptă despre care v-am vorbit.

2 Căci iată, afăgăduielile pe care le-am primit sunt făgăduieli care ţin de trup; prin urmare, aşa cum mi s-a arătat mie că mulţi dintre copiii noştri vor pieri trupeşte din cauza necredinţei, totuşi, Dumnezeu va fi milos cu mulţi; şi copiii noştri vor fi salvaţi pentru ca ei să poată ajunge la ceea ce le va da lor cunoaşterea adevărată a Mântuitorului lor.

3 Prin urmare, aşa cum v-am spus, este necesar şi potrivit ca Hristos—căci în noaptea din urmă aîngerul mi-a spus că acesta trebuie să fie numele Lui—să bvină printre iudei, printre cei care sunt cea mai păcătoasă parte a lumii; iar ei Îl cvor răstigni pe El—căci aşa vrea Dumnezeul nostru şi nu este nici o altă naţiune de pe pământ care să-L drăstignească pe eDumnezeul lor.

4 Căci dacă aminunile foarte mari ar fi făcute printre alte naţiuni, acestea s-ar pocăi şi ar şti că El este Dumnezeul lor.

5 Dar din cauza avicleşugurilor preoţeşti, precum şi din cauza nedreptăţilor, cei din Ierusalim se vor încăpăţâna împotriva Lui pentru ca El să fie răstignit.

6 Prin urmare, din cauza nedreptăţilor lor, distrugere şi foamete, şi molimi şi vărsare de sânge vor veni peste ei; iar cei care nu vor fi distruşi vor fi aîmprăştiaţi printre toate naţiunile.

7 Dar iată, aşa spune aDomnul Dumnezeu: bCând ziua aceea va veni, când vor crede în Mine că Eu sunt Hristos, atunci am făcut un legământ solemn cu strămoşii lor, că ei vor fi reconstituiţi în trup, pe pământ, în ţările moştenirii lor.

8 Şi se va întâmpla că ei vor fi aadunaţi din îndelungata lor împrăştiere, din binsulele mării şi din cele patru colţuri ale lumii; iar popoarele neamurilor vor fi mari în ochii Mei, spune Dumnezeu, cducându-i pe ei în ţările moştenirii lor.

9 aDa, regii neamurilor vor fi taţi adoptivi pentru ei, iar reginele lor vor fi mame adoptive; prin urmare, bfăgăduinţele Domnului pentru neamuri sunt mari, căci aşa a spus El, şi cine poate tăgădui aceasta?

10 Dar iată, această ţară, a spus Dumnezeu, va fi o ţară a moştenirii tale, iar aneamurile vor fi binecuvântate în ţară.

11 Şi această ţară va fi o ţară a alibertăţii pentru neamuri, şi în această ţară nu vor fi bregi care să se ridice împotriva neamurilor.

12 Şi Eu voi întări această ţară împotriva tuturor celorlalte popoare.

13 Iar cel care aluptă împotriva Sionului va bpieri, a spus Dumnezeu.

14 Căci cel care ridică un rege împotriva Mea va pieri, căci Eu, Domnul, aRegele Cerului, voi fi regele lor şi Eu voi fi o blumină în vecii vecilor pentru cei care ascultă de cuvintele Mele.

15 Prin urmare, pentru ca alegămintele Mele pe care le-am făcut cu copiii oamenilor să fie împlinite, în legătură cu lucrurile pe care Eu le voi face pentru ei în timp ce ei sunt în trup, Eu trebuie să distrug lucrările bsecrete ale cîntunericului, ale crimelor şi ale lucrurilor abominabile.

16 Prin urmare, cei care luptă împotriva aSionului, atât iudeii, cât şi neamurile, atât sclavii, cât şi cei liberi, atât bărbaţi, cât şi femei, vor pieri; căci bei sunt aceia care sunt curvele întregului pământ; căci ccei care dnu sunt pentru Mine sunt eîmpotriva Mea, spune Dumnezeul nostru.

17 Căci Eu voi aîndeplini făgăduielile Mele pe care le-am făcut copiilor oamenilor, că le voi împlini pentru ei în timp ce ei sunt în trup—

18 Prin urmare, fraţii mei preaiubiţi, aşa spune Dumnezeul nostru: Eu voi pedepsi seminţia voastră cu mâna aneamurilor; cu toate acestea, Eu voi înmuia inimile neamurilor pentru ca ele să fie ca un părinte pentru ei; prin urmare, neamurile vor fi bbinecuvântate şi cnumărate printre cei din casa lui Israel.

19 Prin urmare, Eu voi asfinţi această ţară pentru seminţia voastră şi pentru aceia care vor fi număraţi în seminţia voastră în vecii vecilor, ca să fie ţara moştenirii lor; căci aceasta este o ţară aleasă, spune Dumnezeu către mine, mai presus decât toate celelalte ţări; prin urmare, Eu voi cere ca toţi oamenii care locuiesc acolo să Mă preaslăvească, spune Dumnezeu.

20 Şi acum, fraţii mei preaiubiţi, văzând că Dumnezeul nostru cel milos ne-a făcut cunoscut atât de multe despre aceste lucruri, să ne aducem aminte de El şi să ne lepădăm de păcatele noastre şi să nu ne plecăm capul, căci noi nu suntem alungaţi; cu toate acestea, noi am fost aconduşi afară din ţara moştenirii noastre; dar am fost conduşi într-o ţară bmai bună, căci Domnul a făcut ca marea să fie ccalea noastră şi noi suntem pe o dinsulă a mării.

21 Dar mari sunt făgăduinţele Domnului către cei care sunt pe ainsulele mării; prin urmare, vorbind despre insule, înţelegem că trebuie să fie mai multe la număr decât aceasta, iar ele sunt locuite, de asemenea, de fraţi de-ai noştri.

22 Căci iată, Domnul Dumnezeu i-a acondus afară din casa lui Israel din când în când, după voinţa şi plăcerea Lui. Şi acum iată, Domnul îşi aduce aminte de toţi aceia care au fost dezrădăcinaţi; prin urmare, El îşi aduce aminte şi de noi.

23 De aceea, înveseliţi-vă inimile şi aduceţi-vă aminte că voi sunteţi aliberi să bacţionaţi pentru voi înşivă—să calegeţi calea morţii nepieritoare sau calea vieţii veşnice.

24 Prin urmare, fraţii mei preaiubiţi, împăcaţi-vă cu voinţa lui Dumnezeu şi nu cu voinţa diavolului şi a trupului; şi aduceţi-vă aminte, după ce v-aţi împăcat cu Dumnezeu, că numai în şi prin aharul lui Dumnezeu puteţi să fiţi bsalvaţi.

25 Prin urmare, fie ca Dumnezeu să vă scoale din morţi prin puterea învierii, precum şi din moartea nepieritoare prin puterea aispăşirii, pentru ca voi să puteţi fi primiţi în Împărăţia veşnică a lui Dumnezeu, ca să-L preamăriţi prin har divin. Amin.

◀

1a

1 Ne. 15:12–16; 2 Ne. 3:5; Iacov 5:43–45.

◀

2a

1 Ne. 22:8; 3 Ne. 5:21–26; 21:4–7.

◀

3a

2 Ne. 25:19; Iacov 7:5; Moro. 7:22.

◀

b

GS Isus Hristos—Profeţii despre naşterea şi moartea lui Isus Hristos.

◀

c

1 Ne. 11:33; Mosia 3:9; D&L 45:52–53.

◀

d

Luca 23:20–24.

◀

e

1 Ne. 19:10.

◀

4a

GS Minune.

◀

5a

Luca 22:2. GS Vicleşug preoţesc.

◀

6a

1 Ne. 19:13–14. GS Israel—Împrăştierea Israelului.

◀

7a

GS Domnul.

◀

b

2 Ne. 25:16–17.

◀

8a

GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

b

1 Ne. 22:4; 2 Ne. 10:20–22; D&L 133:8.

◀

c

1 Ne. 22:8.

◀

9a

Isa. 49:22–23.

◀

b

1 Ne. 22:8–9; D&L 3:19–20.

◀

10a

2 Ne. 6:12.

◀

11a

GS Liber, libertate.

◀

b

Mosia 29:31–32.

◀

13a

1 Ne. 22:14, 19.

◀

b

Isa. 60:12.

◀

14a

Alma 5:50; D&L 38:21–22; 128:22–23; Moise 7:53.

◀

b

GS Lumină, Lumina lui Hristos.

◀

15a

GS Legământ.

◀

b

Hel. 3:23. GS Combinaţii secrete.

◀

c

GS Întunecime spirituală.

◀

16a

GS Sion.

◀

b

1 Ne. 13:4–5.

◀

c

1 Ne. 14:10.

◀

d

1 Ne. 22:13–23; 2 Ne. 28:15–32; 3 Ne. 16:8–15; Eter 2:9.

◀

e

Mat. 12:30.

◀

17a

D&L 1:38.

◀

18a

Luca 13:28–30; D&L 45:7–30.

◀

b

Ef. 3:6.

◀

c

Gal. 3:7, 29; 1 Ne. 14:1–2; 3 Ne. 16:13; 21:6, 22; 30:2; Avr. 2:9–11.

◀

19a

2 Ne. 3:2.

◀

20a

1 Ne. 2:1–4.

◀

b

1 Ne. 2:20. GS Pământul făgăduinţei.

◀

c

1 Ne. 18:5–23.

◀

d

Isa. 11:10–12.

◀

21a

1 Ne. 19:15–16; 22:4.

◀

22a

1 Ne. 22:4.

◀

23a

GS Libertatea de a alege.

◀

b

2 Ne. 2:16.

◀

c

Deut. 30:19.

◀

24a

GS Har.

◀

b

GS Salvare.

◀

25a

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

Capitolul 11

Iacov L-a văzut pe Mântuitorul său—Legea lui Moise Îl reprezintă pe Hristos şi dovedeşte că El va veni. Circa 559–545 î.H.

1 Şi acum, aIacov a spus mult mai multe lucruri către poporul meu în acel timp; cu toate acestea, numai pe acestea le-am scris, căci lucrurile pe care le-am bscris îmi sunt de ajuns.

2 Şi acum, eu, Nefi, scriu mai mult din cuvintele lui aIsaia căci sufletul meu se desfată în cuvintele lui. Pentru că voi aplica vorbele lui la poporul meu şi le voi trimite până la toţi copiii mei căci el într-adevăr L-a văzut pe bMântuitorul meu, tot aşa cum L-am văzut eu.

3 Şi fratele meu, Iacov, de asemenea, L-a avăzut pe El, cum şi L-am văzut eu; prin urmare, voi trimite cuvintele lor până la copiii mei, ca să le dovedesc că vorbele mele sunt adevărate. Şi astfel, prin cuvintele a btrei oameni, a spus Dumnezeu, Eu voi întemeia cuvântul Meu. Cu toate acestea, Dumnezeu trimite mai mulţi martori şi dovedeşte toate cuvintele Sale.

4 Iată, sufletul meu se desfată adovedind poporului meu adevărul bvenirii lui Hristos; căci pentru acest scop a fost dată clegea lui Moise; şi toate lucrurile care au fost date de Dumnezeu omului, de la începutul lumii, sunt o reprezentare a Lui.

5 Şi, de asemenea, sufletul meu se desfată în alegămintele Domnului, pe care El le-a făcut cu strămoşii noştri; da, sufletul meu se desfată în harul Lui şi în dreptatea şi puterea şi mila Lui, în planul măreţ şi veşnic al salvării de la moarte.

6 Iar sufletul meu se desfată dovedind poporului meu că, adacă Hristos n-ar veni, atunci toţi oamenii ar trebui să piară.

7 Pentru că, dacă Hristos n-ar fi, atunci nici Dumnezeu an-ar fi; şi dacă Dumnezeu n-ar fi, atunci nici noi n-am fi, căci atunci n-ar fi putut fi nici bcrearea. Dar Dumnezeu este, iar El este Hristos şi El va veni la timpul Său cuvenit.

8 Şi acum scriu unele dintre cuvintele lui Isaia pentru ca oricine din poporul meu, care va vedea aceste cuvinte, să-şi înalţe inimile şi să se bucure pentru toţi oamenii. Acum, acestea sunt cuvintele şi voi le puteţi aplica la voi şi la toţi oamenii.

◀

1a

2 Ne. 6:1–10.

◀

b

2 Ne. 31:1.

◀

2a

3 Ne. 23:1.

◀

b

GS Mântuitor.

◀

3a

2 Ne. 2:3; Iacov 7:5.

◀

b

2 Ne. 27:12; Eter 5:2–4; D&L 5:11.

◀

4a

2 Ne. 31:2.

◀

b

Iacov 4:5; Iarom 1:11; Alma 25:15–16; Eter 12:19.

◀

c

2 Ne. 5:10.

◀

5a

GS Legământul avraamic.

◀

6a

Mosia 3:15.

◀

7a

2 Ne. 2:13.

◀

b

GS (a) Crea, creaţie.

Capitolul 12

Isaia vede templul din zilele din urmă, adunarea lui Israel, şi judecata milenară şi pacea—Cei mândri şi cei păcătoşi vor fi umiliţi la cea de a Doua Venire—Compară cu Isaia 2. Circa 559–545 î.H.

1 Cuvântul pe care aIsaia, fiul lui Amoţ, l-a bvăzut despre Iuda şi despre Ierusalim:

2 Şi se va întâmpla în ultimele zile, când amuntele bCasei Domnului va fi întemeiat pe vârful cmunţilor şi va fi înălţat deasupra dealurilor, iar toate naţiunile vor curge către acel loc.

3 Şi mulţi oameni se vor duce şi vor spune: Veniţi, să mergem sus la muntele Domnului, la casa Dumnezeului lui Iacov; iar El ne va învăţa căile Sale, iar noi vom apăşi pe căile Lui; pentru că din Sion va ieşi blegea, iar din Ierusalim cuvântul Domnului.

4 Iar El va ajudeca printre naţiuni şi va pedepsi pe mulţi oameni; iar ei îşi vor făuri din săbiile lor fiare de plug, iar din lăncile lor coase—nici o naţiune nu-şi va ridica sabia împotriva altei naţiuni şi nici nu vor mai învăţa să se războiască.

5 O, casă a lui Iacov, veniţi şi să mergem în lumina Domnului; da, veniţi, căci voi toţi sunteţi arătăciţi, fiecare în felul său păcătos.

6 De aceea, o, Doamne, Tu ai abandonat poporul Tău, casa lui Iacov, pentru că el este ainfluenţat din Răsărit şi ascultă de vrăjitori care pretind că pot citi viitorul, la fel ca bfilistenii, şi îşi cgăseşte bucurie în copiii străinilor.

7 Pământul lor este, de asemenea, plin de argint şi aur, iar bogăţiile lor nu au nici un sfârşit; ţara lor este, de asemenea, plină de cai, iar căruţele lor sunt fără de număr.

8 Ţara lor este, de asemenea, plină de aidoli; ei preaslăvesc lucrul propriilor lor mâini, acela făcut de propriile lor degete.

9 Şi omul cel mic nu se apleacă, iar omul cel mare nu se umileşte, de aceea, nu-l ierta.

10 O, voi cei păcătoşi, intraţi în pământ şi aascundeţi-vă în ţărână căci frica de Domnul şi slava maiestăţii Sale vă va lovi.

11 Şi se va întâmpla că trufia omului va fi umilită şi îngâmfarea oamenilor va fi frântă, iar Domnul singur va fi înălţat în acea zi.

12 Căci aziua Domnului oştirilor vine curând peste toate naţiunile, da, asupra fiecăruia; da, asupra celui bmândru şi trufaş, asupra fiecăruia care este înălţat şi va trebui să fie doborât.

13 Da, iar ziua Domnului va veni asupra tuturor cedrilor din Liban, căci ei sunt mari şi înălţaţi; şi asupra tuturor stejarilor din Basan.

14 Şi asupra tuturor munţilor înalţi, şi asupra tuturor dealurilor, şi asupra tuturor naţiunilor care sunt înălţate, şi asupra fiecărui popor;

15 Şi asupra fiecărui turn înalt şi asupra fiecărui zid fortificat;

16 Şi asupra tuturor corăbiilor de pe amare şi asupra tuturor corăbiilor de la Tars şi asupra a tot ceea ce este plăcut la vedere.

17 Trufia omului va fi frântă, iar îngâmfarea oamenilor va fi micşorată; iar Domnul singur va fi înălţat în aziua aceea.

18 Iar El va face ca toţi idolii să piară.

19 Iar aceştia se vor duce în găurile pietrelor şi în grotele pământului, căci frica Domnului îi va cuprinde şi slava măreţiei Lui îi va pedepsi atunci când El se va ridica pentru ca să zdruncine pământul.

20 În ziua aceea, orice om trebuie să aarunce la cârtiţe şi la lilieci pe idolii lui de argint şi pe idolii lui de aur pe care i-a făcut pentru el însuşi, ca să-i preaslăvească;

21 Să intre în crăpăturile pietrelor şi în vârful rocilor aspre, căci frica Domnului va veni peste ei, iar măreţia slăvii Lui îi va lovi atunci când El se va ridica pentru a zdruncina pământul.

22 Feriţi-vă de aomul a cărui răsuflare este în nările sale; căci cine este el ca să-l luaţi în seamă?

◀

1a

Capitolele 2–14 din Isaia sunt citate de pe plăcile de aramă de către Nefi în 2 Nefi 12–24; sunt unele diferenţe de exprimare care trebuie remarcate.

◀

b

EBR Khazah, înseamnă „a avea o viziune”. Înseamnă că Isaia a primit mesajul lui printr-o viziune de la Domnul.

◀

2a

Ioel 3:17. GS Sion.

◀

b

GS Templu, Casa Domnului.

◀

c

D&L 49:25.

◀

3a

GS (a) Merge, (a) merge cu Dumnezeu.

◀

b

EBR vs. GS Evanghelie.

◀

4a

2 Ne. 21:2–9.

◀

5a

2 Ne. 28:14; Mosia 14:6; Alma 5:37.

◀

6a

I.E. sunt alimentaţi, li se oferă învăţături, credinţe străine. Ps. 106:35.

◀

b

GS Filisteni.

◀

c

EBR Dau mâna sau fac un legământ.

◀

8a

GS Idolatrie.

◀

9a

I.E. în faţa lui Dumnezeu; în schimb preaslăveşte idoli.

◀

10a

Alma 12:14.

◀

12a

GS (a) Doua venire a lui Isus Hristos.

◀

b

Mal. 4:1; 2 Ne. 23:11; D&L 64:24.

◀

16a

Versiunea grecească (Septuaginta) are o expresie care în ebraică nu există şi ebraica are o expresie care nu există în greacă; dar 2 Nefi 12:16 le cuprinde pe amândouă. Ps. 48:7; Ezec. 27:25.

◀

17a

I.E. Ziua în care Domnul va veni în slavă.

◀

20a

EBR. Să scape de.

◀

22a

I.E. Încetaţi să mai depindeţi de omul muritor; acesta are o putere mică în comparaţie cu Dumnezeu. Moise 1:10.

Capitolul 13

Iuda şi Ierusalimul vor fi pedepsiţi pentru nesupunerea lor—Domnul apără şi judecă poporul Său—Fiicele Sionului sunt blestemate şi chinuite pentru purtarea lor lumească—Compară cu Isaia 3. Circa 559–545 î.H.

1 Căci iată, Domnul, Domnul oştirilor, va lua înapoi de la Ierusalim şi de la Iuda, sprijinul şi toate lucrurile, toată pâinea şi toată apa—

2 Pe omul cel puternic şi pe soldat, pe judecător şi pe profet, precum şi pe cel înţelept şi pe cel bătrân;

3 Pe căpitanul celor cincizeci şi pe omul de vază, pe consilier şi pe şarlatanul înşelător şi pe oratorul cel priceput.

4 Iar Eu le voi da copii ca să fie prinţii lor, iar ţâncii vor domni asupra lor.

5 Şi poporul va fi asuprit, unul de către celălalt şi fiecare de către vecinul său; copilul se va purta cu mândrie faţă de cel bătrân, iar cel de nimic faţă de cel de vază.

6 Când un om va lua pe fratele său din casa tatălui său şi va spune: Tu ai îmbrăcăminte, fii conducătorul nostru şi nu lăsa această aruină să intre sub mâna ta—

7 În ziua aceea, el va jura, zicând: Eu nu voi fi un avindecător; căci în casa mea nu este nici pâine şi nici îmbrăcăminte; nu mă faceţi pe mine conducătorul poporului.

8 Căci Ierusalimul este aruinat, iar Iuda este bcăzut pentru că vorbele şi faptele lor au fost împotriva Domnului ca să înfrunte ochii slăvii Lui.

9 Faţa lor poartă mărturie împotriva lor şi declară că păcatul lor este chiar ca cel al aSodomei, iar ei nu pot să ascundă aceasta. Vai de sufletele lor, căci ei au atras răul asupra lor înşişi!

10 Spune celor drepţi că totul este abine cu ei; căci vor mânca rodul faptelor lor.

11 Vai de cei păcătoşi, căci ei vor pieri; căci răsplata mâinilor lor va fi peste ei!

12 Cât despre poporul meu, copiii sunt asupritorii lor şi femeile domnesc peste ei. O, poporul meu, cei care te aconduc te fac să greşeşti şi distrug calea drumurilor tale.

13 Domnul se va ridica pentru ca să aapere şi să-i judece pe oameni.

14 Domnul va începe judecata cu cei bătrâni din poporul Său şi cu aprinţii acestuia; căci voi aţi bmâncat cvia şi ceea ce aţi djefuit de la esăraci, în casele voastre.

15 Ce vreţi? Voi îmi faceţi poporul bucăţele şi oprimaţi pe cei săraci, spune Domnul Dumnezeul oştirilor.

16 Mai mult, Domnul a spus: Pentru că fiicele Sionului sunt îngâmfate şi păşesc cu spinările băţoase şi cu priviri pofticioase, apăşind cu afectare şi zornăind din picioarele lor—

17 De aceea, Domnul va lovi cu râie vârful capului fiicelor Sionului şi Domnul va adezveli părţile secrete ale trupului lor.

18 În ziua aceea, Domnul va îndepărta bravada ornamentelor lor zornăitoare, aacoperământul capului lor, şi bornamentele lor de la gât, rotunde ca luna;

19 Lanţurile, brăţările şi aeşarfele;

20 Bonetele şi ornamentele picioarelor, cordeluţele de pe cap şi cutiuţele de mirodenii şi cerceii;

21 Inelele şi bijuteriile de la nas;

22 aHainele de gală şi mantalele, broboadele care le ascund faţa şi acele de păr;

23 aOglinzile şi lenjeria fină, capişoanele şi voalurile.

24 Şi se va întâmpla că în loc de parfumuri va fi putoare; şi în loc de o centură, o azdreanţă; şi în loc de păr frumos şi bogat, chelie; şi în loc de brochii largi şi bogate, veşminte strâmte de pânză de sac; carsuri în loc de frumuseţe.

25 Bărbaţii tăi vor cădea de sabie, iar vitejii tăi, în război.

26 Şi porţile lui se vor tângui şi vor jeli; şi va fi părăsit şi va fi la pământ.

◀

6a

Isa. 3:6.

◀

7a

EBR. Cel care să-ţi lege rănile; i.e. nu pot să-ţi preiau problemele.

◀

8a

Ier. 9:11.

◀

b

Plâng. 1:3.

◀

9a

Gen. 19:1, 4–7, 24–25. GS Homosexualitate.

◀

10a

Deut. 12:28.

◀

12a

Isa. 9:16.

◀

13a

EBR. Să lupte pentru. Mica 6:2; D&L 45:3–5.

◀

14a

EBR. Stăpânitori sau conducători.

◀

b

EBR. Consumat sau ars.

◀

c

Isa. 5:7.

◀

d

I.E. însuşit câştiguri.

◀

e

2 Ne. 28:12–13.

◀

16a

I.E. păşind cu paşi mici şi repezi într-un mod afectat.

◀

17a

EBR. A expune; expresie care înseamnă „a se face de ruşine”.

◀

18a

Probabil plase pentru păr. Autorităţile nu sunt întotdeauna de acord cu diferitele feluri de ornamente femeieşti citate în versetele 18–23.

◀

b

I.E. ornamente în formă de lună.

◀

19a

EBR. Voaluri.

◀

22a

EBR Veşminte splendide.

◀

23a

SAU Veşminte transparente.

◀

24a

EBR Cârpă.

◀

b

SAU Mantii.

◀

c

SAU marcare cu fierul roşu (semnul sclaviei).

Capitolul 14

Sionul şi fiicele lui vor fi mântuiţi şi curăţaţi în ziua milenară—Compară cu Isaia 4. Circa 559–545 î.H.

1 Şi în ziua aceea, şapte femei vor pune stăpânire pe un bărbat, zicând: Noi vom mânca pâinea noastră şi vom purta propriile noastre haine; lasă-ne numai să ne cheme după numele Tău ca să scăpăm de aruşine.

2 În ziua aceea, aramura Domnului va fi frumoasă şi glorioasă; rodul pământului foarte gustos şi delicat pentru cei care sunt scăpaţi din Israel.

3 Şi se va întâmpla că cei care au rămas în Sion şi cei rămaşi în Ierusalim vor fi numiţi sfinţi, chiar fiecare care este înscris printre cei care trăiesc în Ierusalim—

4 aAtunci când Domnul va fi bspălat murdăria de pe fiicele Sionului şi va fi purificat Ierusalimul de sângele care era în el cu spiritul judecăţii şi cu spiritul cfocului.

5 Iar Domnul va face peste fiecare locuinţă de pe muntele Sionului şi peste fiecare adunare a lui un anor de fum în timp de zi şi strălucirea unui foc cu flăcări în timp de noapte; căci asupra întregii slăvi a Sionului va fi o apărare.

6 Şi va exista un tabernacol ca să dea umbră în timpul zilei şi să fie loc de arefugiu şi adăpost în timp de furtună şi de ploaie.

◀

1a

I.E. stigmatul de a nu fi căsătorit şi a nu avea copii.

◀

2a

Isa. 60:21; 2 Ne. 3:5; Iacov 2:25.

◀

4a

I.E. Când Domnul a curăţat pământul.

◀

b

GS (a) Spăla, spălat, spălări.

◀

c

Mal. 3:2–3; 4:1.

◀

5a

Ex. 13:21.

◀

6a

Isa. 25:4; D&L 115:6.

Capitolul 15

Via Domnului (Israelul) va deveni pustie şi poporul Lui va fi împrăştiat—Nenorociri vor veni peste ei în starea lor de apostazie şi împrăştiere—Domnul va ridica un steag şi va aduna Israelul—Compară cu Isaia 5. Circa 559–545 î.H.

1 Şi atunci voi cânta pentru Cel mult-preaiubit al Meu acântecul Celui Drag Mie, despre această vie. Cel Mult-preaiubit are o vie pe un deal foarte fertil.

2 Şi El a îngrădit-o şi a adunat pietrele din ea şi a plantat-o cu aviţa cea mai aleasă, şi a construit un turn în mijlocul ei şi, de asemenea, a făcut un teasc; şi El a făcut tot ce trebuia ca via să producă struguri; şi ea a produs struguri sălbatici.

3 Şi acum, o, voi locuitori ai Ierusalimului şi oameni ai Iudeii, fiţi, vă rog, judecători între Mine şi via Mea.

4 Ce s-ar fi putut face mai mult pentru via Mea şi Eu nu am făcut? Prin urmare, când am aşteptat să producă struguri, ea a produs struguri sălbatici.

5 Şi acum, gata; o să vă spun ce voi face cu via Mea—voi ada jos gardul şi va fi mâncată; şi voi dărâma zidul ei şi va fi călcată în picioare.

6 Şi o voi lăsa în părăsire; ea nu va fi nici tunsă, nici săpată; şi aburuieni şi mărăcini vor creşte; şi voi porunci norilor să nu mai bplouă peste ea.

7 Căci avia Domnului oştirilor este casa lui Israel, iar oamenii Iudeii sunt plantele care îi aduc bucurie; şi El s-a aşteptat la bjudecată, şi iată, asuprire; la dreptate, dar iată, plânset.

8 Vai de cei care pun casă lângă acasă, până când nu mai este nici un loc, ca ei să se aşeze bsinguri în mijlocul pământului!

9 În urechile Mele, a glăsuit Domnul oştirilor, cu adevăr că o mulţime de case vor fi părăsite şi oraşe mari şi frumoase vor fi nelocuite.

10 Da, zece acri de vie vor produce numai un abat, iar sămânţa dintr-un omer va produce numai o efă.

11 Vai de cei care se scoală dis-de-dimineaţă ca să poată să abea mult până noaptea, iar bvinul să le aprindă simţurile!

12 Iar harpa şi timpana şi tamburul şi flautul şi vinul sunt la petrecerile lor; dar ei nu aiau aminte la lucrarea Domnului şi nici a munca mâinilor Lui.

13 De aceea, poporul Meu a fost dus în robie pentru că ei nu au nici o acunoaştere; iar oamenii lor de vază vor fi înfometaţi, iar noroadele lor vor fi uscate de sete.

14 De aceea, iadul se măreşte şi îşi deschide gura fără măsură; şi slava lor şi mulţimea lor şi faima lor, precum şi acela care se veseleşte vor coborî în el.

15 Şi cel meschin va fi doborât, iar cel puternic va fi umilit, şi ochii celui trufaş vor fi umiliţi.

16 Dar Domnul oştirilor va fi înălţat în ajudecată, iar Dumnezeu, care este sfânt, va fi sfinţit în dreptate.

17 Atunci mieii vor paşte după felul lor, iar străinii vor mânca în locurile părăsite de cei bogaţi.

18 Vai de cei care aduc nedreptate cu funiile avanităţii şi păcat cu bşleaul căruţei;

19 Care spun: Lasă-L să se agrăbească, să-Şi iuţească lucrul pentru ca noi să-L bvedem; şi lasă povaţa Celui Sfânt al lui Israel să se apropie şi să vină pentru ca noi să o cunoaştem.

20 Vai de cei care anumesc răul bine şi binele rău, care iau bîntunericul drept lumină şi lumina drept întuneric, care consideră amarul ca fiind dulce, iar dulcele ca fiind amar!

21 Vai de cei care sunt adeştepţi în proprii lor ochi şi care se cred prevăzători!

22 Vai de cei grozavi în a bea vin şi de cei care se voinicesc să amestece băuturi tari;

23 Cei care iartă pe cei păcătoşi şi-i răsplătesc şi care îi alipsesc de dreptate pe cei drepţi!

24 De aceea, aşa cum afocul nimiceşte bmiriştea şi flacăra consumă cpleava, tot aşa rădăcina lor va putrezi, iar florile lor se vor risipi ca pulberea; pentru că au nesocotit legea Domnului oştirilor şi au ddispreţuit cuvântul Celui Sfânt al lui Israel.

25 De aceea, este amânia Domnului aprinsă împotriva poporului Său, iar El Şi-a întins mâna împotriva lor şi i-a lovit; iar dealurile s-au cutremurat, iar cadavrele au fost aruncate în mijlocul străzilor. Căci toată mânia aceasta a Lui nu s-a potolit, iar mâna Lui este încă întinsă.

26 Şi El va înălţa un asteag pentru naţiunile din depărtare şi va bfluiera către ele de la marginea pământului; şi iată, ei vor cveni cu repezeală; nici unul dintre ei nu va fi obosit şi nu se va împiedica.

27 Nici unul nu va aţipi şi nu va adormi; brăul nici unuia nu se va desface şi nici şnurul papucilor lor nu se va deznoda;

28 Săgeţile lor vor fi ascuţite, iar arcurile lor încordate, iar copitele cailor lor vor părea tari ca piatra, iar roţile căruţelor lor ca vârtejurile vântului, răcnetele lor ca acelea ale leilor.

29 Ei vor răcni ca aleii tineri; da, vor răcni şi vor ţine bine prada şi o vor căra departe în siguranţă şi nimeni nu o va elibera.

30 Şi în ziua aceea, vor răcni împotriva lor la fel ca urletul mării; şi dacă ei se uită către pământ, iată, întuneric şi jale, iar lumina cerului lui este întunecată.

◀

1a

I.E. Profetul compune un cântec sau o pildă poetică a unei vii, arătând mila lui Dumnezeu şi indiferenţa poporului lui Israel.

◀

2a

Ier. 2:21.

◀

5a

Ps. 80:12.

◀

6a

Isa. 7:23; 32:13.

◀

b

Ier. 3:3.

◀

7a

GS Via Domnului.

◀

b

SAU justiţia.

◀

8a

Mica 2:1–2.

◀

b

I.E. vor fi lăsaţi să locuiască singuri. Proprietarii bogaţi înghit fermele mici ale săracilor.

◀

10a

Ezec. 45:10–11.

◀

11a

Prov. 23:30–32.

◀

b

GS Cuvânt de Înţelepciune.

◀

12a

Ps. 28:5.

◀

13a

Osea 4:6. GS Cunoaştere.

◀

16a

GS Isus Hristos—Judecător.

◀

18a

GS Deşertăciune, deşert.

◀

b

I.E. Sunt legaţi de păcatele lor precum animalele de povara lor.

◀

19a

Ier. 17:15.

◀

b

I.E. Ei nu vor crede în Mesia până când nu-L vor vedea.

◀

20a

Moro. 7:14, 18; D&L 64:16; 121:16.

◀

b

1 Ioan 1:6.

◀

21a

Prov. 3:5–7; 2 Ne. 28:15.

◀

23a

I.E. Îi privează de drepturile legale.

◀

24a

Obad. 1:18; Mal. 4:1–2; 2 Ne. 20:17.

◀

b

Ioel 2:5; 1 Ne. 22:15, 23; 2 Ne. 26:4, 6; D&L 64:23–24; 133:64.

◀

c

Luca 3:17; Mosia 7:29–31.

◀

d

2 Sam. 12:7–9.

◀

25a

D&L 63:32; Moise 6:27.

◀

26a

GS Steag.

◀

b

SAU Fluiere, adică un semnal de adunare. Isa. 7:18; 2 Ne. 29:2.

◀

c

GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

29a

3 Ne. 21:12–13.

Capitolul 16

Isaia Îl vede pe Domnul—Păcatele lui Isaia sunt iertate—El este chemat să profeţească—El profeţeşte despre respingerea de către iudei a învăţăturilor lui Hristos—O rămăşiţă se va întoarce—Compară cu Isaia 6. Circa 559–545 î.H.

1 În aanul când regele Ozia a murit, eu L-am văzut, de asemenea, pe Domnul şezând pe un tron, sus şi ridicat în înălţime, iar btrena Lui umplea templul.

2 Deasupra Lui stăteau aserafimii; fiecare dintre ei avea şase aripi; cu două dintre ele şi-a acoperit faţa; cu două şi-a acoperit picioarele; iar cu două zbura.

3 Iar unul a strigat către celălalt şi a zis: Sfânt, sfânt, sfânt este Domnul oştirilor; pământul întreg este plin de slava Lui.

4 Iar acoloanele porţii s-au mişcat la glasul celui care striga, iar casa era plină de fum.

5 Atunci am spus: Vai de mine! căci eu sunt apierdut; pentru că sunt un om cu buze necurate; şi trăiesc în mijlocul unui popor cu buze necurate; căci ochii mei L-au văzut pe Rege, pe Domnul oştirilor.

6 Atunci, unul dintre serafimi a zburat către mine, având un acărbune aprins în mână, pe care el îl luase cu un cleşte de pe altar.

7 Şi l-a pus pe acesta peste gura mea şi a spus: Iată, acesta ţi-a atins buzele; şi anedreptatea ta este ştearsă, şi păcatul tău este purificat.

8 Şi am auzit glasul Domnului, zicând: Pe cine trebuie să trimit şi cine se va duce pentru Noi? Atunci am spus: Aici sunt; trimite-mă pe mine.

9 Iar El a spus: Du-te şi spune acestui popor—Într-adevăr, voi auziţi, dar ei nu înţelegeţi; şi într-adevăr voi vedeţi, dar ei nu îşi dau seama.

10 Întăreşte inima acestui popor, şi surzeşte-i şi închide-le ochii—ca să nu vadă cu ochii lor şi să aaudă cu urechile lor şi să înţeleagă cu inima lor şi să fie convertiţi şi vindecaţi.

11 Apoi am spus: Doamne, cât timp? Şi El a spus: Până când oraşele vor fi golite de locuitori şi casele vor fi fără bărbat, şi ţara va fi pustie cu totul;

12 Iar Domnul i-a adus pe oameni departe, căci va fi un mare pustiu în mijlocul ţării.

13 Dar totuşi va fi o zecime şi ei se vor întoarce şi vor fi nimiciţi, ca un tei şi ca un stejar a căror substanţă este în ei când îşi leapădă frunzele; tot astfel, seminţia sfântă fi asubstanţa lor.

◀

1a

I.E. aproximativ 750 î.H.

◀

b

I.E. Marginea veşmântului Lui sau tivul acestuia.

◀

2a

GS Heruvim.

◀

4a

EBR Fundaţia porţii s-a cutremurat.

◀

5a

EBR Dezmoştenit; adică, el a fost copleşit de cunoaşterea păcatelor sale şi ale poporului său.

◀

6a

I.E. Un simbol al curăţeniei.

◀

7a

GS Iertarea păcatelor.

◀

10a

Mat. 13:14–15.

◀

12a

2 Regi 17:18, 20.

◀

13a

I.E. Ca un copac, deşi frunzele îi sunt risipite, trăieşte şi are capacitatea de a produce seminţe în continuare.

Capitolul 17

Efraim şi Siria poartă război împotriva Iudeii—Hristos se va naşte dintr-o fecioară—Compară cu Isaia 7. Circa 559–545 î.H.

1 Şi s-a întâmplat în zilele lui Ahaz, fiul lui Iotam, fiul lui Ozia, regele Iudeii, că Reţin, regele Siriei şi Pecah, fiul lui Remalia, regele lui Israel, au plecat spre Ierusalim ca să se războiască împotriva lui, dar nu au putut să-l învingă.

2 Iar celor din casa lui David li s-a spus: Siria este aliată cu aEfraim. Iar inima sa este mişcată şi, de asemenea, inima poporului său, tot aşa cum copacii pădurii sunt mişcaţi de vânt.

3 Atunci, Domnul a vorbit către Isaia: Du-te acum tot înainte ca să-l întâlneşti pe Ahaz, tu şi fiul tău, aŞir-Iaşub, la capătul apeductului bazinului de sus, pe drumul care duce la nălbitorul de pânză.

4 Şi spune-i acestuia: Ia aminte şi fii liniştit; nu te ateme, nici nu avea inima slăbită din cauza celor două zdrenţe fumegânde, din cauza furiei groaznice a lui Reţin împotriva Siriei şi a fiului lui Remalia.

5 Căci Siria, Efraim şi fiul lui Remalia au conspirat împotriva ta, zicând:

6 Să ne ridicăm împotriva Iudeii şi s-o atacăm, şi să afacem o gaură în zidurile ei pentru noi şi să punem un rege în mijlocul ei, da pe fiul lui Tabeel.

7 Astfel spune Domnul Dumnezeu: Aceasta nu este posibil şi nu se va întâmpla.

8 Căci capul Siriei este Damascul, iar conducătorul Damascului este Reţin; iar în şaizeci şi cinci de ani, Efraimul va fi distrus, aşa încât nu va mai fi un popor.

9 Şi capul Efraimului este Samaria, iar capul Samariei este fiul lui Remalia. Dacă voi anu credeţi, atunci cu siguranţă nu veţi fi întemeiaţi.

10 Mai mult, Domnul a vorbit iarăşi către Ahaz, zicând:

11 Cere un asemn de la Domnul Dumnezeul tău; cere-l fie în adâncuri, fie în înălţimile de sus.

12 Dar Ahaz a spus: Eu nu voi cere şi nici nu-L voi aispiti pe Domnul.

13 Şi el a spus: Ascultaţi-mă acum, o, casa lui David; nu este destul că puneţi la încercare răbdarea oamenilor; acum vreţi să puneţi la încercare şi răbdarea Dumnezeului meu?

14 De aceea, Domnul Însuşi vă va da un semn—Iată, o afecioară va zămisli şi va purta un fiu şi-L va numi bEmanuel.

15 Unt şi miere va mânca El pentru ca să ştie să refuze răul şi să aleagă binele.

16 Căci înainte ca acest acopil să ştie să refuze răul şi să aleagă binele, ţara pe care tu o urăşti va fi părăsită de către bamândoi regii ei.

17 Domnul va aaduce asupra ta şi asupra poporului tău şi asupra casei tatălui tău zile care nu au venit din ziua când bEfraim s-a despărţit de Iuda, regele Asiriei.

18 Şi se va întâmpla în ziua aceea că Domnul ava şuiera după musca din partea cea mai îndepărtată a Egiptului şi după albina din ţara Asiriei.

19 Şi ele vor veni şi se vor aşeza toate în văile cele pustiite şi în crăpăturile pietrelor, prin toţi mărăcinii şi în toate tufişurile.

20 În aceeaşi zi, Domnul va arade cu o lamă împrumutată de la cei de dincolo de râu, de la bregele Asiriei, capul şi părul de pe picioare; şi, de asemenea, El va rade chiar şi barba.

21 Şi se va întâmpla în acea zi că fiecare om va ahrăni o viţea şi două oi;

22 Şi se va întâmpla că, din abundenţa laptelui pe care acestea îl vor da, ei vor mânca unt; căci lapte şi miere va mânca fiecare din cei rămaşi în ţară.

23 Şi se va întâmpla în acea zi că, acolo unde astăzi sunt o mie de butuci de viţă de vie care valorează o mie de alingouri de argint, acolo va fi numai iarbă neagră şi mărăcini.

24 Cu săgeţi şi cu arcuri vor veni oamenii acolo, căci toată ţara va fi numai iarbă neagră şi mărăcini.

25 Şi nimeni nu se va mai duce la dealurile prăşite cu sapa, de frica ierbii negre şi a mărăcinilor; ci acolo vor fi mânaţi boii şi aanimalele de păşune mai mici.

◀

2a

I.E. Întreg Israelul de nord a fost numit după numele lui Efraim, tribul conducător de la nord.

◀

3a

EBR. Urmaşul se va întoarce.

◀

4a

I.E. Să nu-ţi fie frică de atac; cei doi regi au doar puţină putere.

◀

6a

EBR S-o divizăm.

◀

9a

2 Cron. 20:20.

◀

11a

GS Semn.

◀

12a

I.E. tenta, încerca sau pune să dovedească.

◀

14a

GS Fecior, fecioară.

◀

b

EBR Dumnezeu este cu noi. GS Emanuel.

◀

16a

2 Ne. 18:4.

◀

b

2 Regi 15:30; 16:9.

◀

17a

2 Cron. 28:19–21.

◀

b

1 Regi 12:16–19.

◀

18a

SAU fluiera; I.E. semnala, chema. Isa. 5:26.

◀

20a

I.E. Pământul va fi depopulat din cauza unui invadator străin.

◀

b

2 Regi 16:5–9.

◀

21a

I.E. Doar câţiva supravieţuitori vor rămâne.

◀

23a

SAU Bucăţi de argint.

◀

25a

EBR Oi sau capre.

Capitolul 18

Hristos va fi ca o piatră de poticnire şi ca o stâncă de păcătuire—Caută-L pe Domnul, nu te uita la vrăjitori—Întoarce-te la lege şi la mărturie pentru îndrumare—Compară cu Isaia 8. Circa 559–545 î.H.

1 Mai mult, cuvântul Domnului mi-a spus: Ia un sul mare de pergament şi scrie pe el cu o peniţă omenească despre aMaher-Şalal-Haş-Baz.

2 Şi am luat doi amartori de încredere, pe preotul Urie şi pe Zaharia, fiul lui Ieberechia.

3 Şi m-am dus la aprofetesă; iar ea a zămislit şi a născut un fiu. Iar Domnul a spus către mine: Dă-i numele Maher-Şalal-Haş-Baz.

4 Căci iată, acopilul bnu va şti să strige: Tatăl meu şi mama mea înainte ca bogăţiile Damascului şi cprăzile Samariei să fie luate din faţa regelui Asiriei.

5 Şi Domnul iarăşi a vorbit către mine, zicând:

6 Pentru că acest popor a dispreţuit apele liniştite din aSiloe şi se bucură de bReţin şi de fiul lui Remalia;

7 De aceea acum, iată, Domnul ava trimite asupra lor râului, mari şi puternice, chiar pe regele Asiriei şi toată slava lui; şi el va veni pe toate canalele lui şi se va revărsa peste toate malurile lui.

8 Şi el va atrece prin Iudeea; el se va revărsa şi va ajunge chiar până la gât; iar întinderea aripilor lui va umple lărgimea întregii Tale ţări, o, bEmanuel.

9 aUniţi-vă, o, voi oameni, şi veţi fi rupţi în bucăţele; şi voi toţi din ţările îndepărtate, ascultaţi; încingeţi-vă şi veţi fi rupţi în bucăţele; da, încingeţi-vă şi veţi fi sfărâmaţi în bucăţele.

10 Sfătuiţi-vă între voi şi totul va fi degeaba; luaţi hotărâri şi acestea nu vor rezista; apentru că Dumnezeu este cu noi.

11 Căci aşa a spus Domnul către mine cu fermitate şi m-a sfătuit să nu merg pe urma acestui popor, zicând:

12 Nu spune că este o auneltire tot ceea ce acest popor spune că este o uneltire; nici nu te teme de ceea ce se tem ei şi nici nu te speria.

13 Sfinţiţi pe Însuşi Domnul oştirilor, de El să vă atemeţi şi de El să vă înspaimântaţi.

14 Iar El va fi un aadăpost sfânt; dar va fi o bpiatră de poticnire şi o stâncă de păcătuire pentru amândouă casele lui Israel, o cursă şi un laţ pentru locuitorii Ierusalimului.

15 Şi mulţi dintre ei se vor aîmpiedica şi vor cădea, şi vor fi distruşi, şi vor fi prinşi, şi vor fi luaţi.

16 Înveleşte această mărturie, pecetluieşte alegea printre ucenicii Mei.

17 Iar eu Îl voi aştepta pe Domnul care Îşi aascunde faţa de casa lui Iacov, iar eu Îl voi căuta pe El.

18 Iată, eu şi copiii pe care Domnul mi i-a dat suntem asemne şi minuni în Israel de la Domnul oştirilor, Cel care trăieşte în muntele Sionului.

19 Iar atunci când ei vă vor spune: Căutaţi-i pe aceia care au spirite acunoscute şi pe bvrăjitorii care privesc pe furiş şi bodogănesc—nu ctrebuie un popor să-l caute pe Dumnezeul lor pentru ca cei în viaţă să audă dde la cei morţi?

20 De lege şi de mărturie; iar dacă aei nu vorbesc în acord cu acest cuvânt, este pentru că nu este în ei nici o lumină.

21 Iar aei vor trece prin aceasta împovăraţi şi flămânzi; şi se va întâmpla că, atunci când vor fi flămânzi, atunci se vor mânia şi-L vor blestema pe regele lor şi pe Dumnezeul lor şi îşi vor ridica privirile către înălţimi.

22 Şi se vor uita la pământ şi vor vedea necaz şi întuneric, bezna fricii şi vor fi mânaţi către întuneric.

◀

1a

I.E. Distrugerea este iminentă.

◀

2a

GS Martor.

◀

3a

I.E. Soţia lui.

◀

4a

2 Ne. 17:16.

◀

b

Isa. 8:4.

◀

c

2 Regi 15:29.

◀

6a

Gen. 49:10; TJS, Gen. 50:24.

◀

b

Isa. 7:1.

◀

7a

I.E. Mai întâi peste partea de nord a Israelului.

◀

8a

I.E. Asiria va pătrunde în Iudeea.

◀

b

GS Emanuel.

◀

9a

I.E. Formaţi alianţe.

◀

10a

I.E. Iuda (ţara lui Emanuel) va fi cruţată. Ps. 46:7.

◀

12a

I.E. Iuda nu trebuie să se bazeze pe alianţe secrete cu alţii pentru a afla siguranţă.

◀

13a

I.E. Fiţi pioşi şi umili înaintea lui Dumnezeu.

◀

14a

Ezec. 11:15–21.

◀

b

1 Pet. 2:4–8; Iacov 4:14–15.

◀

15a

Mat. 21:42–44.

◀

16a

EBR. Învăţătură sau doctrină. GS Evanghelie.

◀

17a

Isa. 54:8.

◀

18a

I.E. Numele lui Isaia şi a fiilor lui înseamnă: „Iehova salvează”, „El fugăreşte prada” şi respectiv „Un urmaş se va întoarce”. 2 Ne. 17:3; 18:3.

◀

19a

Lev. 20:6.

◀

b

I.E. Vraci, ghicitori.

◀

c

1 Sam. 28:6–20.

◀

d

SAU Din partea morţilor.

◀

20a

I.E. Mediumurile spiritiste (de asemenea, în versetele 21–22).

◀

21a

I.E. Israel va fi luat în robie pentru că nu va da ascultare.

Capitolul 19

Isaia vorbeşte într-un fel mesianic—Popoarele din întuneric vor vedea o lumină mare—Un copil s-a născut pentru noi—El va fi Domn al Păcii şi va domni pe tronul lui David—Compară cu Isaia 9. Circa 559–545 î.H.

1 Cu toate acestea, bezna nu va fi aşa de mare cum era în timpul marilor necazuri când, întâi, el a lovit ţara lui Zabulon şi aţara lui Neftali, iar apoi a lovit mai puternic pe calea Mării Roşii, dincolo de Iordan, în Galilea popoarelor.

2 Oamenii care au mers în aîntuneric au văzut o mare lumină; cei care locuiesc în ţara umbrei morţii, asupra lor a strălucit lumina.

3 Tu ai înmulţit popurul şi i-ai dat abucurii mari—ei se bucură înaintea Ta, cum se bucură la seceriş şi cum se veselesc oamenii la împărtirea prăzii.

4 Căci Tu ai sfărâmat jugul poverii ei şi greutatea de pe umerii ei şi toiagul celui care o subjugă.

5 Căci fiecare luptă a războinicului este însoţită de un zgomot neclar şi de veşminte pline de sânge; dar toate acestea vor fi aruncate într-un foc arzând.

6 Căci un aCopil a fost născut pentru noi; un Fiu ne este dat; iar bdomnia se va sprijini pe umerii Lui; iar numele Lui va fi Minunat, Sfătuitor, Dumnezeu ccel Puternic, Părinte dVeşnic, Prinţul ePăcii.

7 Sporirea adomniei şi a păcii nu va bavea sfârşit pe tronul lui David şi peste împărăţia lui pentru a o rândui, ca s-o întemeieze în judecată şi dreptate, acum şi în vecii vecilor. Râvna Domnului oştirilor va face toate acestea.

8 Domnul a trimis cuvântul Său către Iacov şi acesta a căzut ca un trăsnet peste aIsrael.

9 Şi toţi oamenii vor şti, chiar şi Efraim şi locuitorii Samariei, cei care spun cu mândria şi îngâmfarea inimii:

10 Cărămizile au căzut pe jos, dar noi vom construi cu pietre cioplite; sicomorii sunt tăiaţi, dar noi îi vom înlocui cu cedri.

11 De aceea, Domnul va ridica pe duşmanii lui aReţin împotriva lui şi-i va uni laolaltă pe duşmanii lui;

12 Şi pe sirieni în faţă, iar pe filisteni în spate; iar ei îl vor adevora pe Israel cu gura plină. Căci toată bmânia aceasta a Lui nu a slăbit, iar mâna Lui este încă întinsă.

13 Pentru că poporul nu se aîntoarce către cel care îl loveşte şi nici nu caută pe Domnul oştirilor.

14 De aceea, Domnul va alunga din Israel capul şi coada, ramura şi trestia într-o singură zi.

15 Cel bătrân, el este capul; iar profetul care îi învaţă minciuni, el este coada.

16 Căci conducătorii acestui popor îi fac să greşească; şi cei care sunt conduşi de aceştia sunt distruşi.

17 De aceea, Domnul nu va avea nici o bucurie în copiii lor şi nici amilă de orfani şi de văduve; căci fiecare dintre ei este un ipocrit şi un făcător de rele şi fiecare gură spune lucruri bnebuneşti. Căci toată mânia aceasta a Lui nu a slăbit, iar cmâna Lui este încă întinsă.

18 Căci răutatea arde ca focul; el va devora mărăcinii şi spinii şi se va aprinde în desişurile cele mai dese ale pădurilor; iar acestea se vor mistui în fumul care se ridică în sus.

19 Din cauza mâniei Domnului oştirilor, ţara este întunecată; şi poporul va fi ca ars de foc; anici un om nu-şi va cruţa fratele.

20 Şi el va fura în dreapta şi va fi flămând; şi va amânca în stânga şi ei nu vor fi sătui; va mânca fiecare om carnea propriului său braţ—

21 aManase pe bEfraim, iar Efraim pe Manase; ei împreună vor fi împotriva lui cIuda. Căci toată mânia aceasta a Lui nu a slăbit, iar mâna Lui este încă întinsă.

◀

1a

Mat. 4:12–16.

◀

2a

„Întunecimea” şi „întunericul” erau apostazie şi robie; „marea lumină” este Hristos.

◀

3a

Isa. 9:3.

◀

6a

Isa. 7:14; Luca 2:11.

◀

b

Mat. 28:18.

◀

c

Tit 2:13–14.

◀

d

Alma 11:38–39, 44.

◀

e

Ioan 14:27.

◀

7a

GS Domnie.

◀

b

Dan. 2:44.

◀

8a

I.E. Mesajul profetic care urmează (versetele 8–21) a fost o avertizare pentru cele zece triburi din nord, numite Israel.

◀

11a

2 Regi 16:5–9.

◀

12a

2 Regi 17:6, 18.

◀

b

Isa. 5:25; 10:4.

◀

13a

Amos 4:6–12.

◀

17a

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

b

2 Ne. 9:28–29.

◀

c

Iacov 5:47; 6:4.

◀

19a

Mica 7:2–6.

◀

20a

Deut. 28:53–57.

◀

21a

GS Manase.

◀

b

GS Efraim.

◀

c

GS Iuda (VT).

Capitolul 20

Distrugerea Asiriei este un fel de distrugere a celor păcătoşi la cea de a Doua Venire—Puţini oameni vor rămâne după ce Domnul va veni din nou—Rămăşiţa lui Iacov se va reîntoarce în ziua aceea—Compară cu Isaia 10. Circa 559–545 î.H.

1 Vai de cei care dau hotărâri nedrepte şi care scriu nenorocirea pe care au impus-o,

2 Ca să-i lipsească pe cei nevoiaşi de ajudecată şi să-i jefuiască de dreptate pe cei săraci ai poporului Meu, pentru ca bvăduvele să fie prada lor şi pentru ca ei să poată să-i jefuiască pe orfani!

3 Şi ce veţi face în ziua apedepsei şi în nenorocirea care va veni din depărtare? La cine veţi fugi pentru ajutor? Şi unde veţi lăsa slava voastră?

4 Fără Mine ei vor îngenunchea printre prizonieri şi vor cădea sub cei ucişi. Căci toată această mânie a Lui nu a slăbit, iar mâna Lui este încă întinsă.

5 O, asirianule, toiagul mâniei Mele, şi nuiaua din mâna lor este mânia alor.

6 Eu îl voi trimite aîmpotriva unei naţiuni făţarnice; iar împotriva poporului pe care sunt mâniat îi voi da sarcina să-i jefuiască şi să-i prade şi să-i doboare jos ca pe noroiul de pe drumuri.

7 Totuşi el nu intenţionează asta şi nici inima lui nu gândeşte aşa; dar în inima lui el hotărăşte să distrugă şi să alunge multe naţiuni.

8 Căci el a spus: Nu sunt toţi prinţii mei şi regi?

9 Nu este Calno la fel ca şi Carchemiş? Nu este Hamat la fel ca şi Arpad? Nu este Samaria la fel ca şi Damascul?

10 După cum mâna amea a pus temelia împărăţiilor idolilor, ale căror imagini cioplite le depăşesc pe cele ale Ierusalimului şi ale Samariei;

11 Să nu fac eu Ierusalimului şi idolilor lui ce am făcut Samariei şi idolilor ei?

12 Prin urmare se va întâmpla că, atunci când Domnul a împlinit toată lucrarea Sa asupra Muntelui Sion şi asupra Ierusalimului, voi pedepsi arodul inimii mândre a regelui bAsiriei şi slava privirii lui semeţe.

13 Căci ael a spus: Prin tăria mâinii mele şi prin înţelepciunea mea am făcut eu toate lucrurile acestea; căci eu sunt priceput; şi am mutat graniţele popoarelor, şi le-am jefuit bogăţiile, şi ca un viteaz i-am doborât pe locuitori;

14 Iar mâna mea a găsit bogăţiile oamenilor ca pe un cuib; şi aşa cum aduni ouă părăsite, tot aşa am adunat întreg pământul; şi nu a fost nimeni care să mişte aripa sau să deschidă gura, sau să ciripească.

15 aTrebuie btoporul să se mândrească împotriva celui care se foloseşte de el? Trebuie ferăstrăul să se preamărească împotriva aceluia care-l mânuieşte? Ca şi cum toiagul s-ar mişca singur împotriva celor care-l ridică, sau ca şi cum nuiaua s-ar ridica în sus singură, de parcă n-ar fi de lemn!

16 De aceea, Domnul, Domnul oştirilor, va trimite sărăcie împotriva celor bogaţi ai săi; şi asub slava Sa va aprinde o flacără ca pârjolul unui foc.

17 Iar lumina lui Israel va fi un foc, iar Cel Sfânt va fi o flacără şi acestea vor arde şi vor devora spinii şi mărăcinii săi într-o singură zi;

18 Şi va mistui semeţia pădurii şi a câmpiilor lui fertile, asuflet şi trup; şi ei vor fi ca şi atunci când stegarul cade.

19 Iar acopacii lui care vor rămâne vor fi aşa de puţini, încât chiar şi un copil îi va putea număra.

20 Şi se va întâmpla în acea azi că cei care vor rămâne din Israel şi cei care vor scăpa din bcasa lui Iacov nu se vor mai csprijini pe cel care i-a lovit, ci într-adevăr se vor sprijini pe Domnul, Cel Sfânt al lui Israel.

21 Cei rămaşi, da, chiar şi cei arămaşi după Iacov, se vor întoarce la Dumnezeul cel Puternic.

22 Căci, deşi poporul tău, Israele, va fi ca nisipul mării, totuşi numai o rămăşiţă a sa se va întoarce; iar animicirea decretată va fi bplină de dreptate.

23 Căci Domnul, Dumnezeul oştirilor va aaduce această distrugere hotărâtă peste toată ţara.

24 De aceea, aşa a spus Domnul, Dumnezeul oştirilor, o, poporul meu, care trăieşti în Sion, nu te teme de asirian; el te va lovi cu un băţ şi va ridica bâta împotriva ta, la afel ca în Egipt.

25 Căci după un timp scurt, mânia Mea va înceta şi furia Mea va fi potolită de distrugerea lor.

26 Iar Domnul oştirilor va aţâţa o pacoste pentru el, tot aşa cum a făcut-o în măcelul lui aMadian la Muntele Orebului; şi aşa cum toiagul Lui a fost ridicat asupra mării, tot aşa îl va ridica El, ca în Egipt.

27 Şi se va întâmpla în acea zi, că apovara lui va fi luată de pe umerii tăi, iar jugul lui va fi luat de pe gâtul tău, iar jugul va fi distrus din cauza bungerii.

28 aEl a venit la Aiat, a trecut prin Migron, iar la Micmaş El şi-a lăsat boccelele.

29 Ei au trecut peste trecătoare şi au poposit la Gheba; Ramat se teme; Ghibea a lui Saul a fugit.

30 Ridică-ţi glasul, o, tu fiică a lui Galim; fă ca Laiş să audă aceasta, o, sărmane Anatot.

31 Madmena a fost îndepărtat; locuitorii Ghebimului se adună ca să fugă.

32 Pentru ziua aceea va rămâne el la Nob; cu mâna va face un semn ameninţător către muntele fiicei lui Sion, către dealul Ierusalimului.

33 Iată, Domnul, Domnul oştirilor va rupe creanga cu spaimă; iar cele mai aînalte vor fi doborâte; iar cei înfumuraţi vor fi umiliţi.

34 Şi El va tăia cu toporul desişurile pădurilor, iar Libanul va cădea de mâna Celui Puternic.

◀

2a

SAU Dreptate.

◀

b

GS Văduvă.

◀

3a

I.E. Pedepsirii.

◀

5a

Isa. 10:5.

◀

6a

I.E. Împotriva Israelului.

◀

10a

I.E. Mâna regelui Asiriei (versetele 10–11).

◀

12a

I.E. Mândria debordantă.

◀

b

Ţef. 2:13.

◀

13a

I.E. Regele Asiriei (versetele 13–14).

◀

15a

Toate metaforele din acest verset pun aceeaşi întrebare: Poate omul (ex. regele Asiriei) să reuşească împotriva lui Dumnezeu?

◀

b

I.E. Profetul îl compară pe rege cu o unealtă.

◀

16a

I.E. Regele Asiriei (vezi, de asemenea, versetele 17–19).

◀

18a

I.E. Asiria va dispărea complet.

◀

19a

I.E. Rămăşiţele armatei asiriene.

◀

20a

I.E. În zilele din urmă.

◀

b

Amos 9:8–9.

◀

c

I.E. Nu vor depinde de.

◀

21a

Isa. 11:11–12.

◀

22a

D&L 63:34. GS Lume—Sfârşitul lumii.

◀

b

I.E. Chiar atunci când vine pedeapsa, există milă.

◀

23a

I.E. Va cauza distrugerea hotărâtă.

◀

24a

I.E. Aşa cum au făcut egiptenii mai înainte. Ex. 1:13–14.

◀

26a

Gen. 25:1–2; Jud. 7:25.

◀

27a

Isa. 14:25.

◀

b

GS (cel) Uns.

◀

28a

I.E. Avansarea armatelor asiriene către Ierusalim este indicată; apoi (versetele 33–34) acţiunea Domnului împotriva lor este descrisă la figurat.

◀

33a

Hel. 4:12–13.

Capitolul 21

Tulpina lui Isai (Hristos) va judeca cu dreptate—Cunoaşterea lui Dumnezeu va cuprinde pământul în Mileniu—Domnul va ridica un steag şi va aduna Israelul—Compară cu Isaia 11. Circa 559–545 î.H.

1 Şi va ieşi o acreangă din btulpina lui cIsai, iar o ramură va creşte din rădăcinile lui.

2 Iar aSpiritul Domnului va fi asupra lui, spiritul înţelepciunii şi înţelegerii, spiritul sfatului şi puterii, spiritul cunoaşterii şi al fricii de Domnul.

3 Şi-l va face să înţeleagă repede frica de Domnul; şi nu va ajudeca după ceea ce ochii săi au văzut şi nu va acuza după ceea ce urechile sale au auzit.

4 Ci cu adreptate îl va judeca pe cel sărac şi cu justeţe îl va bacuza pe cel cnenorocit al pământului; şi El va lovi pământul cu toiagul buzelor Sale, iar cu răsuflarea buzelor Sale îl va ucide pe cei răi.

5 Şi dreptatea va fi brâul coapselor Sale şi credinţa va fi brâul adomniei Lui.

6 Iar lupul va trăi împreună cu mielul şi leopardul se va întinde alături de ied; viţelul, puiul de leu şi vitele îngrăşate vor fi împreună şi le va mâna un copilaş.

7 Şi vaca şi ursul vor paşte; puii lor vor sta împreună; iar leul va mânca paie la fel ca şi boul.

8 Şi pruncul de ţâţă se va juca la gaura aviperii, iar copilul înţărcat va pune mâna pe culcuşul bşarpelui.

9 Ei anu vor lovi şi nici distruge în tot muntele Meu sfânt, căci pământul va fi plin de bcunoaşterea Domnului, tot aşa cum apele acoperă marea.

10 Şi în aziua aceea o brădăcină a lui Isai se va înălţa ca un steag al poporului; pe cacesta Îl vor căuta dneamurile; iar locul păstrat de El pentru credincioşi va fi glorios.

11 Şi se va întâmpla în ziua aceea că Domnul Îşi va întinde iarăşi mâna pentru a adoua oară ca să redobândească rămăşiţa poporului Său din Asiria şi din Egipt şi din Patros şi din Cuş şi din Elam şi din Şinear, şi din Hamat şi din insulele mării.

12 Şi El va ridica un asteag pentru naţiuni şi-i va aduna pe cei balungaţi ai lui Israel şi va caduna laolaltă pe cei împrăştiaţi ai lui Iuda din cele patru colţuri ale pământului.

13 De asemenea, ainvidia Efraimului va dispărea, iar duşmanii Iudeii vor fi alungaţi; Efraim nu va binvidia cpe Iuda, iar Iuda nu va lovi pe Efraim.

14 Ci ei vor azbura către apus pe umerii Filistenilor; împreună îi vor jefui pe cei din răsărit, şi-şi vor pune mâinile asupra Edomului şi Moabului; şi copiii lui Amon li se vor supune lor.

15 Şi Domnul va adistruge cu totul limba Mării Egiptene; şi cu vântul Lui cel puternic El Îşi va ridica mâna deasupra râului şi îl va împărţi pe acesta în şapte pârâuri şi-i va face pe oameni să treacă peste el fără să-şi ude încălţămintea.

16 Şi va fi o cale alargă pentru cei rămaşi din poporul Lui, rămaşi din Asiria, tot aşa cum a fost pentru cei din Israel, în ziua în care a ieşit din ţara Egiptului.

◀

1a

D&L 113:3–4.

◀

b

D&L 113:1–2.

◀

c

Isai este tatăl lui David; se face referinţă la arborele genealogic al regelui David din care se trage până la urmă Isus. Mica 5:2; Evr. 7:14. GS Isai.

◀

2a

Isa. 61:1–3.

◀

3a

Ioan 7:24.

◀

4a

Ps. 72:2–4; Mosia 29:12.

◀

b

EBR Alege.

◀

c

GS Blând, blândeţe.

◀

5a

SAU Talie.

◀

8a

Un şarpe mic veninos din Egipt.

◀

b

Un alt şarpe veninos.

◀

9a

Isa. 2:4. GS Mileniu.

◀

b

D&L 101:32–33; 130:9.

◀

10a

I.E. În zilele din urmă. JS—I 1:40.

◀

b

Rom. 15:12; D&L 113:5–6.

◀

c

SAU către El.

◀

d

D&L 45:9–10.

◀

11a

2 Ne. 6:14; 25:17; 29:1.

◀

12a

GS Steag.

◀

b

3 Ne. 15:15; 16:1–4.

◀

c

Neemia 1:9; 1 Ne. 22:10–12; D&L 45:24–25. GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

13a

Ier. 3:18.

◀

b

Triburile conduse de Iuda şi Efraim au fost adversare de-a lungul istoriei (vezi evenimentele din 1 Regi 12:16-20). În zilele din urmă această duşmănie va dispare. Ezec. 37:16–22. GS Invidie.

◀

c

GS Iuda (VT).

◀

14a

I.E. Ei vor ataca pantele din vest care erau teritoriul filistenilor.

◀

15a

Zah. 10:11.

◀

16a

Isa. 35:8; D&L 133:27.

Capitolul 22

În ziua milenară, toţi oamenii Îl vor lăuda pe Domnul—El va locui printre ei—Compară cu Isaia 12. Circa 559–545 î.H.

1 Şi în ziua aceea tu vei spune: O, Doamne, te voi lăuda pe Tine; cu toate că ai fost mânios pe mine, mânia Ta a slăbit, iar Tu m-ai alinat.

2 Iată, Dumnezeu este salvarea mea; Eu mă voi avea aîncrede şi nu mă voi teme; căci Domnul bIehova este tăria mea şi cântarea mea; El mi-a devenit salvarea.

3 De aceea, cu bucurie veţi scoate voi aapă din fântânile salvării.

4 Şi în ziua aceea veţi spune: aLăudaţi-L pe Domnul, strigaţi numele Lui, vestiţi lucrările Lui printre oameni, aminţiţi că numele Lui este preamărit.

5 aCântaţi pentru Domnul; căci El a făcut lucruri minunate; aceasta este ştiut peste tot pământul.

6 aStrigaţi şi bucuraţi-vă, voi locuitori ai Sionului; căci mare este Cel Sfânt al lui Israel în mijlocul vostru.

◀

2a

Mosia 4:6; Hel. 12:1.

◀

b

Ex. 15:2; Ps. 83:18. GS Iehova.

◀

3a

GS Apă vie.

◀

4a

GS Recunoscător, recunoştinţă.

◀

5a

D&L 136:28.

◀

6a

Isa. 54:1; Ţef. 3:14.

Capitolul 23

Distrugerea Babilonului este un tip de distrugere ca la cea de-a Doua Venire—Aceasta va fi o zi de mânie şi răzbunare—Babilonul (lumea) va cădea pentru totdeauna—Compară cu Isaia 13. Circa 559–545 î.H.

1 aPovara bBabilonului pe care Isaia, fiul lui Amoţ, a văzut-o.

2 Ridicaţi un asteag pe muntele cel înalt; ridicaţi-vă glasurile către ei, bfaceţi semne cu mâna ca ei să treacă prin porţile celor nobili.

3 Eu le-am dat poruncă celor asfinţiţi ai Mei şi, de asemenea, i-am chemat pe cei puternici ai Mei, căci mânia Mea nu este asupra celor care se bucură în măreţia Mea.

4 Zgomotul mulţimii în munţi este acela al unui popor numeros, un zgomot tumultuos al aîmpărăţiilor naţiunilor badunate laolaltă, Domnul oştirilor cercetează oştirile din luptă.

5 Ele vin dintr-o ţară îndepărtată, din marginea cerului, da, Domnul şi armele mâniei Sale ca să distrugă întreaga ţară.

6 Urlaţi, căci ziua Domnului este aproape; ea va veni ca o distrugere de la Cel Atotputernic.

7 De aceea, toate braţele vor fi slăbite, iar inima fiecărui om se va topi;

8 Şi ei vor fi înspăimântaţi. Chinuri şi dureri îi vor cuprinde; ei se vor uita unul la altul uimiţi; feţele lor vor fi ca flăcările.

9 Iată, ziua Domnului vine cu cruzime, cu mânie şi supărare cruntă ca să lase ţara pustiită; şi El va adistruge pe păcătoşii de acolo.

10 Căci stelele cerului şi constelaţiile lui nu vor lumina; asoarele va fi întunecat în drumul lui, iar luna nu va lăsa lumina ei să străluceasă.

11 Iar Eu voi apedepsi lumea din cauza răutăţii, iar pe cei păcătoşi din cauza nedreptăţii lor; Eu voi face ca înfumurarea celor bmândri să se termine şi voi supune îngâmfarea celor tirani.

12 Eu voi face aomul mai preţios decât aurul fin; chiar mai preţios decât lingoul de aur din Ofir.

13 De aceea, Eu voi cutremura cerurile, iar pământul se va amuta din loc în furia Domnului oştirilor şi în ziua mâniei Lui aprinse.

14 Şi va fi ca o acăprioară fugărită şi ca o oaie pe care nici un om nu o păzeşte; fiecare om se va întoarce la poporul său şi va fugi în ţara sa.

15 Fiecare dintre cei mândri va fi străpuns; da, şi oricine s-a unit cu cel păcătos va cădea de sabie.

16 Copiii lor, de asemenea, vor fi ciopârţiţi în bucăţi în faţa ochilor lor; casele lor vor fi jefuite şi nevestele lor vor fi siluite.

17 Iată, Eu îi voi aţâţa împotriva lor pe Mezi, care nu vor fi interesaţi în argint şi aur şi nici nu se vor bucura de acestea.

18 Arcurile lor, de asemenea, îi vor ciopârţi pe tinerii lor în bucăţele; şi ei nu vor avea nici o milă de rodul pântecelui; ochii lor nu-i vor cruţa pe copii.

19 Şi Babilonul, slava împărăţiilor, afrumuseţea desăvârşirii Haldeii, va fi la fel ca atunci când Dumnezeu a distrus bSodoma şi Gomora.

20 El nu va mai fi alocuit niciodată şi nici nu va mai fi locuit generaţie după generaţie; nici arabul nu-şi va instala cortul acolo; nici păstorul nu-şi va face coliba acolo.

21 Dar animalele asălbatice ale deşertului vor trăi acolo; iar casele lor vor fi pline de jivine; şi bufniţele vor trăi acolo şi bsatirii vor dansa acolo.

22 Iar animalele sălbatice ale insulelor vor urla în acasele lor pustii şi bbalaurii în palatele lor frumoase; şi timpul lui este aproape să vină, iar ziua lui nu va fi prelungită. Căci Eu îl voi distruge în grabă; da, căci Eu voi fi milos cu poporul Meu, dar cei păcătoşi vor pieri.

◀

1a

I.E. mesaj despre judecata de apoi.

◀

b

Distrugerea istorică a Babilonului păcătos, profeţită de Isaia în versetele 13 şi 14, este un exemplu tipic al distrugerii finale a întregii omeniri păcătoase. D&L 133:5, 7, 14. GS Babel, Babilon.

◀

2a

SAU Steag. GS Steag.

◀

b

I.E. Fluturaţi mâna, semnalizaţi.

◀

3a

I.E. Sfinţii.

◀

4a

Zah. 14:2–3.

◀

b

Zah. 12:3.

◀

9a

GS Pământ—Curăţirea pământului.

◀

10a

GS Lume—Sfârşitul lumii.

◀

11a

Mal. 4:1.

◀

b

D&L 64:24.

◀

12a

Isa. 4:1–4.

◀

13a

GS Pământ—Starea finală a pământului.

◀

14a

SAU Cerb urmărit.

◀

19a

I.E. Inutilitatea.

◀

b

Gen. 19:24–25; Deut. 29:23; 2 Ne. 13:9.

◀

20a

Ier. 50:3, 39–40.

◀

21a

Isa. 34:14–15.

◀

b

EBR Ţapi sau Demoni.

◀

22a

EBR Palate.

◀

b

EBR (poate) Şacali sau câini sălbatici.

Capitolul 24

Israelul va fi adunat şi se va bucura de odihna milenară—Lucifer a fost alungat din cer din cauza răzvrătirii lui—Israelul va triumfa peste Babilon (lume)—Compară cu Isaia 14. Circa 559–545 î.H.

1 Căci Domnul va avea milă de Iacov şi încă îl va aalege pe Israel, şi-i va aşeza pe ei în ţara lor; iar bstrăinii vor fi uniţi cu ei şi ei se vor alătura casei lui Iacov.

2 Iar apoporul îi va lua şi-i va aduce la locul lor; da, de departe, din marginile pământului; şi ei se vor întoarce la bpământurile lor făgăduite. Iar casa lui Israel îi va stăpâni, iar ţara Domnului va fi a cslujitorilor şi a slujnicilor; şi ei îi vor lua robi pe cei sub care ei au fost robi; şi vor domni peste cei care i-au asuprit.

3 Şi se va întâmpla în ziua aceea, că Domnul îţi va ada odihnă, de supărare şi frică, şi de robia grea în care ai fost făcut să fii slujitor.

4 Şi se va întâmpla în ziua aceea că vei rosti această zicală împotriva regelui aBabilonului şi vei zice: Priveşte cum asupritorul a încetat să mai asuprească, oraşul de aur nu mai este!

5 Domnul a rupt nuiaua celor păcătoşi, sceptrele domnitorilor.

6 Cel care a lovit poporul la mânie cu lovituri fără răgaz, cel care a domnit cu mânie peste naţiuni este persecutat şi nimeni nu împiedică aceasta.

7 Întregul pământ se află în odihnă şi e liniştit; oamenii izbucnesc în acântece.

8 Da, achiparoşii se bucură de tine, ca şi cedrii din Liban, zicând: De când ai fost bînvins, nici un ctăietor n-a venit ca să ne doboare.

9 aIadul din adâncuri e pus în mişcare pentru tine, ca să te întâmpine la venirea ta; el îşi trezeşte bmorţii pentru tine, chiar pe toţi dregătorii pământului; el a sculat din tronurile lor pe toţi regii naţiunilor.

10 Toţi vor glăsui şi vă vor spune: Şi voi aţi devenit slabi ca şi noi? Aţi devenit şi voi asemeni nouă?

11 Îngâmfarea ta a fost coborâtă în mormânt; zgomotul lăutelor tale nu se aude; viermele este întins ca un aşternut sub tine şi viermii te acoperă.

12 aCum ai căzut din cer, o, bLucifer, fiul zorilor! Tu eşti doborât la pământ, tu, care ai slăbit naţiunile!

13 Căci tu ţi-ai spus în inima ta: aMă voi ridica la cer, îmi voi înălţa tronul meu deasupra stelelor lui Dumnezeu şi voi sta pe muntele adunării, în partea dinspre bmiazănoapte;

14 Eu mă voi urca deasupra înălţimii norilor; voi fi la fel ca Cel Prea Înalt.

15 Totuşi, vei fi aruncat în adâncul iadului, la marginile ahăului.

16 Cei care te vor vedea vor privi cu ochi aneîncrezători către tine te vor şi vor spune: Este acesta omul care a făcut pământul să tremure, cel care a clătinat împărăţiile?

17 Şi a făcut pământul ca un pustiu şi a distrus oraşele lui şi nu a deschis casa prizonierilor săi?

18 Toţi regii naţiunilor, da, ei toţi, se odihnesc în slavă, fiecare dintre ei în propria asa casă.

19 Dar tu eşti aruncat afară din mormântul tău ca o ramură aodioasă, ca o rămăşiţă a celor ucişi, străpunşi cu sabia, care cad jos până la bstâncile hăului; ca un stârv călcat în picioare.

20 Tu nu te vei uni cu ei în mormânt pentru că tu ai distrus ţara ta şi ai ucis poporul tău; aseminţia celor brăufăcători nu va fi vestită niciodată.

21 Pregăteşte măcelărirea copiilor săi pentru anedreptăţile strămoşilor lor, pentru ca ei să nu se scoale, nici să stăpânească pământul şi nici să umple faţa pământului cu oraşe.

22 Căci Eu mă voi ridica împotriva lor, a spus Domnul oştirilor, şi voi alunga din Babilon anumele şi rămăşiţa, fiu şi bnepot, a spus Domnul.

23 Eu, de asemenea, îl voi face alăcaşul stârcului de noapte şi o mlaştină; şi îl voi mătura cu bmătura distrugerii, a spus Domnul oştirilor.

24 Domnul oştirilor a jurat, zicând: Cu siguranţă, aşa cum am gândit, aşa se va întâmpla; şi aşa cum Eu am hotărât, aşa va fi—

25 Şi anume, îl voi aduce pe aAsirian în ţara Mea şi-l voi călca în picioare în munţii bMei; şi apoi cjugul lui se va îndepărta de ei, iar povara lor va fi îndepărtată de pe umerii lor.

26 Acesta este planul pentru întregul pământ; şi aceasta este mâna care este întinsă peste atoate naţiunile.

27 Căci Domnul oştirilor a hotărât; şi cine va împiedica asta? Iar mâna Lui este întinsă şi cine se poate împotrivi?

28 Această povară a fost dată în aanul morţii regelui bAhaz.

29 Nu te bucura, tu, întreagă Palestină, că toiagul celui care te-a lovit este rupt; căci din rădăcina şarpelui se va ivi un bazilic, iar rodul lui va fi un groaznic şarpe zburător.

30 Iar primul-născut al celui sărac se va hrăni cei în nevoie se vor aşeza în siguranţă; şi Eu voi ucide rădăcina ta cu foamete, iar ea va ucide rămăşiţa ta.

31 Gemi, o, poartă; plângi, o, cetate; tu, întreagă Palestină, eşti pierdută; căci un fum va veni din miazănoapte şi nimeni nu va fi singur în timpul lui dinainte hotărât.

32 Ce vor răspunde atunci trimişii naţiunilor? Că Domnul a întemeiat aSionul şi că cei bsăraci ai poporului Său se vor cîncrede în el.

◀

1a

Zah. 1:17.

◀

b

Isa. 60:3–5, 10.

◀

2a

I.E. Alte neamuri vor ajuta Israelul.

◀

b

GS Pământul făgăduinţei.

◀

c

Isa. 60:14.

◀

3a

Ios. 1:13; D&L 84:24.

◀

4a

GS Babel, Babilon.

◀

7a

Isa. 55:12.

◀

8a

EBR Conifer.

◀

b

I.E. Omorât

◀

c

EBR Tăietorul (de copaci) nu a venit împotriva noastră.

◀

9a

GS Iad.

◀

b

I.E. Spiritele fără trupuri.

◀

12a

D&L 76:26.

◀

b

EBR Luceafăr, fiul zorilor. Conducătorul lumii păcătoase (Babilonul) este asemănat cu Lucifer, conducătorul tuturor celor păcătoşi. GS Diavol; Lucifer.

◀

13a

Moise 4:1–4.

◀

b

I.E. Locul unde locuiau zeii conform credinţei babilonienilor. Ps. 48:2.

◀

15a

1 Ne. 14:3.

◀

16a

EBR Pieziş şi vor face reflecţii asupra ta.

◀

18a

I.E. În mormântul Familiai sale.

◀

19a

I.E. O ramură neacceptată, tăiată şi aruncată.

◀

b

I.E. Chiar până la fund.

◀

20a

Ps. 21:10–11; 37:28.

◀

b

GS Răutate, rău.

◀

21a

Ex. 20:5.

◀

22a

Prov. 10:7.

◀

b

Iov 18:19.

◀

23a

Isa. 34:11–15.

◀

b

SAU Târnul.

◀

25a

Subiectul se schimbă la atacul Asiriei şi căderea Iudeeii, 701 î.H. (versetele 24–27). 2 Regi 19:32–37; Isa. 37:33–38.

◀

b

I.E. Munţii din Iudeea şi din Israel.

◀

c

Isa. 10:27.

◀

26a

I.E. Până la urmă toate neamurile lumii vor fi răsturnate.

◀

28a

I.E. Aproximativ în anul 720 î.H., această povară sau pierzanie a fost profeţită filistenilor, în timp ce iudeii vor fi în siguranţă.

◀

b

2 Regi 16:20.

◀

32a

GS Sion.

◀

b

Ţef. 3:12.

◀

c

SAU vor căuta refugiu în el.

Capitolul 25

Nefi se bucură de claritate—Profeţiile lui Isaia vor fi înţelese în ultimele zile—Iudeii se vor întoarce din Babilon, Îl vor răstigni pe Mesia şi vor fi împrăştiaţi şi persecutaţi—Ei vor fi restauraţi atunci când vor crede în Mesia—El va veni pentru prima dată după şase sute de ani de la plecarea lui Lehi din Ierusalim—Nefiţii ţin legea lui Moise şi cred în Hristos, care este Cel Sfânt al lui Israel. Circa 559–545 î.H.

1 Acum eu, Nefi, spun ceva despre cuvintele pe care le-am scris, care au fost spuse de gura lui Isaia. Căci iată, Isaia a spus multe lucruri care erau agreu de înţeles pentru mulţi din poporul meu; căci ei nu ştiu despre felul profeţiei iudeilor.

2 Căci eu, Nefi, nu i-am învăţat multe lucruri despre felul Iudeilor; căci alucrările lor erau lucrările întunericului, iar faptele lor erau faptele lucrurilor abominabile.

3 Prin urmare, scriu pentru poporul meu, pentru toţi cei care vor primi în posteritate aceste lucruri pe care le scriu, pentru ca ei să poată cunoaşte judecăţile lui Dumnezeu şi că ele vor veni asupra tuturor naţiunilor, după cuvântul pe care El l-a spus.

4 Prin urmare, ascultă, o, poporul meu, care eşti din casa lui Israel, şi apleacă-ţi urechea către cuvintele mele; căci, pentru că vorbele lui Isaia nu sunt clare pentru tine, ele sunt totuşi clare pentru toţi cei care sunt umpluţi de aspiritul bprofeţiei. Dar eu îţi dau o profeţie după spiritul care este în mine; prin urmare, voi profeţi după cclaritatea care a fost cu mine încă din timpul când am plecat din Ierusalim cu tatăl meu; căci iată, sufletul meu se bucură de claritate pentru poporul meu, pentru că ei pot să înveţe.

5 Da, şi sufletul meu se bucură de cuvintele lui aIsaia, căci am plecat din Ierusalim, iar ochii mei au văzut lucrurile biudeilor, iar eu ştiu că iudeii înţeleg lucrurile profeţilor; şi nu este nici un alt popor care înţelege lucrurile care au fost spuse iudeilor tot atât de bine ca ei înşişi, decât dacă sunt învăţaţi după felul lucrurilor iudeilor.

6 Căci iată, eu, Nefi, nu i-am învăţat pe copiii mei după felul lucrurilor iudeilor; dar iată, eu însumi am locuit la Ierusalim, prin urmare, cunosc împrejurimile lui; şi am pomenit copiilor mei despre judecăţile lui Dumnezeu care s-au aînfăptuit printre iudei, copiilor mei, în acord cu ceea ce Isaia a spus; şi eu nu le scriu.

7 Dar iată, îmi continui profeţia potrivit aclarităţii mele; în care ştiu că nimeni nu poate greşi; totuşi, în zilele când profeţiile lui Isaia se vor împlini, oamenii vor şti cu siguranţă la timpul când acestea se vor întâmpla.

8 Prin urmare, ele sunt de apreţ pentru copiii oamenilor, iar cel care crede că nu sunt, lui îi voi vorbi în special; dar voi limita cuvintele mele la poporul bmeu; căci ştiu că vor fi de mare preţ pentru el în ultimele czile; căci în ziua aceea oamenii le vor înţelege; prin urmare, pentru binele lor le-am scris.

9 Şi la fel cum o generaţie a fost adistrusă printre iudei din cauza nedreptăţii, tot aşa ei au fost distruşi din generaţie în generaţie după nedreptăţile lor; şi nimeni dintre ei nu a fost distrus vreodată, decât dacă aşa le-a fost bprezis de către profeţii Domnului.

10 Prin urmare, li s-a spus despre distrugerea care trebuia să vină asupra lor imediat după ce tatăl meu pleca din Ierusalim; cu toate acestea, ei şi-au împietrit inimile; şi după profeţia mea, ei au fost adistruşi, în afară de cei care sunt bduşi robi în Babilon.

11 Şi acum vorbesc aceasta datorită Spiritului care este în mine. Şi cu toate că au fost duşi departe, ei se vor întoarce şi vor stăpâni pământul Ierusalimului; prin urmare, vor fi arestauraţi în ţara moştenirii lor.

12 Dar iată, vor avea războaie şi zvonuri de războaie; iar atunci când va veni ziua când aSingurul Născut al Tatălui va veni, da, chiar Tatăl Cerului şi al Pământului li se va arăta lor în trup, iată, ei Îl vor respinge din cauza nedreptăţilor lor şi a împietririi inimilor lor şi a încăpăţânării lor.

13 Iată, ei Îl vor arăstigni; şi după ce El va fi pus în bmormânt timp de ctrei zile, El se va dscula din morţi, cu vindecarea în aripile Sale; şi toţi cei care vor crede în numele Său vor fi salvaţi în Împărăţia lui Dumnezeu. Prin urmare, sufletul meu se bucură să profeţească despre El, căci am evăzut ziua Lui şi inima mea preamăreşte numele Lui Sfânt.

14 Şi iată, se va întâmpla că, după ce aMesia se va ridica din morţi şi se va arăta poporului Său, în faţa atâtora câţi vor crede în numele Lui, iată, Ierusalimul va fi iarăşi bdistrus; căci vai de cei care se luptă împotriva lui Dumnezeu şi a poporului Bisericii Lui.

15 Prin urmare, aiudeii vor fi bîmprăştiaţi printre toate naţiunile; da, şi, de asemenea, cBabilonul va fi distrus; prin urmare, iudeii vor fi împrăştiaţi de alte naţiuni.

16 Şi după ce sunt împrăştiaţi şi Domnul Dumnezeu îi pedepseşte prin alte naţiuni timp de multe generaţii, da, chiar din generaţie în generaţie până când ei vor fi convinşi să creadă în Hristos, Fiul lui Dumnezeu, şi în ispăşire, care este fără de sfârşit pentru toată omenirea—şi când acea zi va veni ca ei să acreadă în Hristos şi să-L preaslăvească pe Tatăl în numele Lui, cu inimi pure şi mâini curate şi să nu mai aştepte venirea unui alt Mesia, atunci, la timpul acela, va veni ziua când va fi potrivit ca ei să creadă aceste lucruri.

17 Şi Domnul Îşi va întinde iarăşi mâna Sa a doua oară, ca să aaduca înapoi poporul Său din starea lui de pierzanie şi cădere. Prin urmare, El va face o lucrare bminunată şi un miracol pentru copiii oamenilor.

18 Prin urmare, El le va aduce acuvintele Sale, cuvinte care îi vor bjudeca în ziua din urmă, căci ele le vor fi date ca să-i cconvingă despre Mesia cel adevărat, care a fost respins de ei; şi ca să-i convingă să nu mai aştepte venirea unui Mesia, căci nu va veni nici unul, decât dacă acesta va fi un Mesia dneadevărat care-i va înşela pe oameni; căci este un singur Mesia prezis de profeţi şi acel Mesia este Cel care va fi respins de iudei.

19 Căci, după cuvintele profeţilor, aMesia va veni bşase sute de ani după ce tatăl meu a plecat din Ierusalim; şi după cuvintele profeţilor şi, de asemenea, după cuvintele cîngerului lui Dumnezeu, numele Lui va fi Isus Hristos, Fiul lui Dumnezeu.

20 Şi acum, fraţii mei, am vorbit limpede pentru ca voi să nu greşiţi. Şi aşa cum Domnul Dumnezeu trăieşte, Cel care a ascos Israelul afară din Egipt şi i-a dat lui Moise puterea să bvindece naţiunile după ce ele au fost muşcate de şerpii cei veninoşi, dacă ei îşi vor arunca privirile către cşarpele care l-a ridicat în faţa lor, şi care, de asemenea, i-a dat lui putere să lovească dstânca pentru ca din ea să ţâşnească apă; da, iată, eu vă spun vouă că, tot aşa cum aceste lucruri sunt adevărate şi aşa cum Domnul Dumnezeu trăieşte, nu este nici un alt enume dat sub cer, decât dacă va fi Isus Hristos despre care am vorbit, prin care omul poate fi salvat.

21 Prin urmare, din această cauză mi-a promis Domnul Dumnezeu că aceste lucruri pe care le ascriu vor fi ţinute şi păstrate şi transmise seminţiei mele din generaţie în generaţie, pentru ca promisiunea făcută lui Iosif să fie împlinită, pentru ca seminţia lui să nu bpiară niciodată atâta timp cât pământul va exista.

22 Prin urmare, aceste lucruri vor trece din generaţie în generaţie, atât timp cât pământul va exista; şi ele vor fi transmise după voinţa şi plăcerea lui Dumnezeu; iar naţiunile care le vor avea vor fi ajudecate după cuvintele care sunt scrise.

23 Căci noi lucrăm cu sârguinţă ca să scriem, ca să-i aconvingem pe copiii noştri, precum şi pe fraţii noştri să creadă în Hristos şi să se împace cu Dumnezeu; căci noi ştim că, după ce am bfăcut tot posibilul, numai prin char suntem salvaţi.

24 Şi, cu toate că noi credem în Hristos, apăstrăm legea lui Moise şi Îl aşteptăm neclintiţi pe Hristos, până ce legea va fi împlinită.

25 Căci, în scopul acesta a fost dată alegea; prin urmare, legea a devenit bmoartă pentru noi, iar noi suntem făcuţi vii prin Hristos datorită credinţei noastre; totuşi păstrăm legea datorită poruncilor.

26 Şi noi avorbim despre Hristos, ne bucurăm în Hristos, predicăm despre Hristos, bprofeţim despre Hristos şi scriem după profeţiile noastre pentru ca să ştie ccopiii noştri la ce sursă să se uite pentru diertarea păcatelor lor.

27 Prin urmare, noi vorbim despre lege pentru ca să ştie copiii noştri că legea este moartă; şi, ştiind că legea este moartă, să poată aştepta acea viaţă care este datorită lui Hristos şi să cunoască în ce scop a fost dată legea. Şi după ce legea este împlinită în Hristos, ei să nu trebuiască să-şi împietrească inimile împotriva Lui când legea va trebui să fie desfiinţată.

28 Şi acum iată, poporul meu, voi sunteţi un popor aîncăpăţânat; prin urmare, am vorbit limpede către voi ca să nu înţelegeţi greşit. Şi cuvintele pe care le-am vorbit vor fi ca o bmărturie împotriva voastră; căci ele sunt suficiente ca să cînveţe pe orice om calea cea dreaptă; căci calea cea dreaptă este să credeţi în Hristos şi să nu-L tăgăduiţi; căci dacă-L tăgăduiţi pe El, atunci voi tăgăduiţi, de asemenea, profeţii şi legea.

29 Şi acum iată, vă spun vouă, calea cea dreaptă este să crezi în Hristos şi să nu-L tăgăduieşti pe El; şi Hristos este Cel Sfânt al lui Israel; prin urmare, voi trebuie să vă plecaţi adânc în faţa Lui şi să vă închinaţi Lui cu toată aputerea, mintea şi tăria voastră, şi cu tot sufletul vostru; şi dacă veţi face toate acestea, nu veţi fi alungaţi în nici un caz.

30 Şi în măsura în care aceasta va fi potrivit, va trebui să păstraţi aritualurile şi rânduielile lui Dumnezeu până când legea care a fost dată lui Moise se va împlini.

◀

1a

2 Ne. 25:5–6.

◀

2a

2 Regi 17:13–20.

◀

4a

GS Duhul Sfânt.

◀

b

GS Profeţie, (a) profeţi.

◀

c

2 Ne. 31:3; 33:5–6; Iacov 4:13.

◀

5a

1 Ne. 19:23; 3 Ne. 23:1.

◀

b

GS Iudei.

◀

6a

2 Ne. 6:8; Hel. 8:20–21.

◀

7a

2 Ne. 32:7; Alma 13:23.

◀

8a

GS Scripturi—Valoarea scripturilor.

◀

b

Enos 1:13–16; Morm. 5:12–15; D&L 3:16–20.

◀

c

GS Ultimele zile, zilele din urmă.

◀

9a

Ier. 39:4–10; Mat. 23:37–38.

◀

b

Amos 3:7; 1 Ne. 1:13.

◀

10a

1 Ne. 7:13; 2 Ne. 6:8; Omni 1:15; Hel. 8:20–21.

◀

b

2 Regi 24:14; Ier. 52:3–16.

◀

11a

Ezra 1:1–4; Ier. 24:5–7.

◀

12a

GS Singurul Născut.

◀

13a

Luca 23:33.

◀

b

Ioan 19:41–42; 1 Ne. 19:10.

◀

c

Luca 24:6–7; Mosia 3:10.

◀

d

GS Înviere.

◀

e

1 Ne. 11:13–34.

◀

14a

GS Mesia.

◀

b

Luca 21:24; JS—M 1:1–18.

◀

15a

GS Iudei.

◀

b

Neemia 1:8–9; 2 Ne. 10:6.

◀

c

GS Babel, Babilon.

◀

16a

2 Ne. 10:6–9; 30:7; Morm. 5:14.

◀

17a

2 Ne. 21:11–12; 29:1. GS Restaurarea Evangheliei.

◀

b

Isa. 29:14; 2 Ne. 27:26; 3 Ne. 28:31–33.

◀

18a

2 Ne. 29:11–12; 33:11, 14–15.

◀

b

GS Judecată, ultima.

◀

c

2 Ne. 26:12–13.

◀

d

GS Antihrist.

◀

19a

GS Isus Hristos—Profeţii despre naşterea şi moartea lui Isus Hristos.

◀

b

1 Ne. 10:4; 3 Ne. 1:1, 13.

◀

c

2 Ne. 10:3.

◀

20a

Ex. 3:7–10; 1 Ne. 17:24, 31; 19:10.

◀

b

Ioan 3:14; 1 Ne. 17:41.

◀

c

Num. 21:8–9; Alma 33:19; Hel. 8:14–15.

◀

d

Ex. 17:6; Num. 20:11; 1 Ne. 17:29; 20:21.

◀

e

Osea 13:4; Fapte 4:10–12; Mosia 5:8; Moise 6:52. GS Salvator.

◀

21a

2 Ne. 27:6–14.

◀

b

Amos 5:15; 2 Ne. 3:16; Alma 46:24–27.

◀

22a

2 Ne. 29:11; 33:10–15; 3 Ne. 27:23–27.

◀

23a

GS Copil, copii.

◀

b

Iac. 2:14–26. GS Fapte.

◀

c

Rom. 3:23–24; 2 Ne. 2:4–10; Mosia 13:32; Alma 42:12–16; D&L 138:4. GS Har.

◀

24a

Iacov 4:4–5.

◀

25a

GS Legea lui Moise.

◀

b

Rom. 7:4–6.

◀

26a

Iacov 4:12; Iarom 1:11; Mosia 3:13.

◀

b

Luca 10:23–24.

◀

c

GS Copil, copii.

◀

d

GS Iertarea păcatelor.

◀

28a

Mosia 3:14.

◀

b

GS Mărturie.

◀

c

2 Ne. 33:10.

◀

29a

Deut. 6:5; Marcu 12:29–31.

◀

30a

GS Rânduieli.

Capitolul 26

Hristos va sluji printre nefiţi—Nefi prevede distrugerea poporului său—Ei vor glăsui din ţărână—Neamurile vor zidi biserici neadevărate şi combinaţii secrete—Domnul le interzice oamenilor să practice vicleşuguri preoţeşti. Circa 559–545 î.H.

1 Şi după ce Hristos se va aridica din morţi, El vi se va barăta vouă, copiii mei, precum şi vouă, fraţii mei preaiubiţi; iar cuvintele pe care El le va vorbi către voi vor fi clegea pe care voi va trebui s-o urmaţi.

2 Căci iată, vă spun că eu am văzut că multe generaţii vor trece; şi vor fi multe războaie şi conflicte în poporul meu.

3 Şi după ce Mesia va veni, asemne vor fi date poporului meu despre bnaşterea Lui, precum şi despre moartea şi învierea Lui; şi ziua aceea va fi mare şi groaznică pentru cei păcătoşi, căci ei vor pieri; şi ei pier pentru că îi alungă pe profeţi şi pe sfinţi şi îi lovesc cu pietre şi îi ucid; prin urmare, strigătul csângelui sfinţilor se va urca împotriva lor de la pământ până la Dumnezeu.

4 Prin urmare, ziua care va veni îi va aarde pe toţi cei care sunt mândri şi care păcătuiesc, spune Domnul oştirilor, căci ei vor fi ca miriştea.

5 Iar cei care-i ucid pe profeţi şi pe sfinţi vor fi aînghiţiţi de adâncurile pământului, spune Domnul oştirilor; şi bmunţii îi vor acoperi; şi vârtejurile de vânt îi vor duce departe; şi clădirile se vor prăbuşi peste ei şi-i vor sfărâma în bucăţele şi-i vor măcina până când vor fi ca pulberea.

6 Şi tunete şi trăsnete şi cutremure de pământ şi tot felul de distrugeri vor veni asupra lor, căci focul mâniei Domnului se va aprinde împotriva lor şi ei vor fi ca miriştea iar ziua care va veni îi va mistui, a spus Domnul oştirilor.

7 O, câtă durere şi suferinţă simte sufletul meu din cauza pierderii celor ucişi din poporul meu! Căci eu, Nefi, am văzut aceasta; şi aceasta aproape mă distruge pe mine în faţa Domnului; dar trebuie să-L implor pe Dumnezeul meu: Căile Tale sunt adrepte.

8 Dar iată, cei drepţi vor asculta de cuvintele profeţilor şi nu le vor distruge, ci vor aştepta, neclintiţi în Hristos, semnele care sunt date, în ciuda tuturor apersecuţiilor—iată, ei sunt cei care bnu vor pieri.

9 Dar Fiul Dreptăţii li se va aarăta lor; şi El îi va bvindeca, iar ei vor avea cpace cu El timp de dtrei generaţii; şi mulţi din cei din a epatra generaţie vor muri în dreptate.

10 Şi atunci când aceste lucruri se vor întâmpla, o adistrugere rapidă va veni peste poporul meu; căci, în ciuda durerii sufletului meu, am văzut aceasta; prin urmare ştiu că aceasta se va întâmpla; şi ei se vând pe ei înşişi pe degeaba; căci, ca răsplată pentru mândria şi nebunia lor, ei vor culege distrugere; căci, întrucât se vând diavolului şi aleg lucrările întunericului în loc de cele ale luminii, ei trebuie să se coboare în biad.

11 Căci Spiritul Domnului nu se va astrădui mereu cu omul. Şi atunci când Spiritul va înceta să se străduie cu omul, atunci o distrugere rapidă va veni şi aceasta îmi va întrista sufletul.

12 Şi cum vorbeam despre aconvingerea biudeilor că Isus este cÎnsuşi Hristos, tot aşa trebuie ca şi neamurile să fie convinse că Isus este Hristos, Dumnezeul cel Veşnic.

13 Şi că El se arată tuturor celor care cred în El prin puterea Duhului aSfânt; da, în faţa fiecărei naţiuni, neam, limbă şi popor, făcând minuni, semne şi miracole minunate pentru copiii oamenilor, după credinţa lor.

14 Dar iată, vă profeţesc despre aultimele zile; despre zilele când Domnul Dumnezeu va bînfăptui aceste lucruri pentru copiii oamenilor.

15 După ce seminţia mea şi seminţia fraţilor mei vor fi rătăcit în necredinţă şi vor fi fost lovită de neamuri; da, după ce Domnul Dumnezeu îi va împresura de jur împrejur şi îi va asedia cu cete şi va ridica fortăreţe împotriva lor; şi după ce ei vor fi fost doborâţi în ţărână până când ei nu vor mai exista, totuşi cuvintele celor drepţi vor fi scrise şi rugăciunile celui credincios vor fi auzite şi toţi cei care au rătăcit în necredinţă nu vor fi uitaţi.

16 Căci cei care vor fi distruşi vor avorbi către ei din pământ şi glasul lor va ieşi de jos din ţărână, iar glasul lor va fi asemeni unui spirit cunoscut; căci Domnul Dumnezeu îi va da putere ca el să poată să şoptească despre ei, ca şi cum ar ieşi din pământ; iar glasul lor va şopti din ţărână.

17 Căci aşa a spus Domnul Dumnezeu: Ei vor ascrie lucrurile care vor fi făcute printre ei, iar ele vor fi scrise şi pecetluite într-o carte, iar cei care au rătăcit în necredinţă nu le vor avea, căci ei bîncearcă să distrugă lucrurile lui Dumnezeu.

18 Prin urmare, aşa cum cei care au fost distruşi au fost distruşi repede; iar mulţimea celor nelegiuiţi va fi ca apleava spulberată—da, aşa spune Domnul Dumnezeu: aceasta se va întâmpla într-o secundă, dintr-odată—

19 Şi se va întâmpla că cei care au rătăcit în necredinţă vor fi aloviţi de mâna neamurilor.

20 Iar neamurile s-au fălit în amândria lor şi s-au bîmpiedicat din cauza mărimii propriului lor cobstacol, căci au zidit multe dbiserici; şi totuşi, ele renegă puterea şi minunile lui Dumnezeu şi predică înspre ei înşişi propria înţelepciune şi eînvăţătură pentru ca să obţină câştiguri şi să fpară grozave în faţa celor săraci.

21 Şi sunt multe biserici zidite care duc la ainvidie, discordie şi răutate.

22 Şi sunt, de asemenea, combinaţii asecrete, la fel ca şi în timpurile din vechime, după combinaţiile diavolului, căci el este întemeietorul tuturor acestor lucruri; da, întemeietorul crimelor şi lucrărilor întunericului; da, şi el îi conduce cu o funie de in în jurul gâtului până când îi leagă cu frânghii groase pentru totdeauna.

23 Căci iată, fraţii mei preaiubiţi, eu vă spun că Domnul Dumnezeu nu lucrează în întuneric.

24 El nu face nimic decât dacă este spre binele lumii; căci El aiubeşte lumea, chiar într-atât, încât Şi-a jertfit propria viaţă pentru ca să poată să-i tragă pe boameni la El. Prin urmare, nu porunceşte la nimeni să nu ia parte la salvarea Sa.

25 Iată, strigă El la cineva, zicând: Te depărtezi de Mine? Iată, eu vă spun: Nu; dar El spune: aVeniţi la Mine, voi, toate marginile pământului, bcumpăraţi lapte şi miere fără bani şi fără preţ.

26 Iată, a poruncit El cuiva ca să plece din sinagogi sau din locuri de rugăciune? Iată, vă spun vouă: Nu.

27 A poruncit El cuiva ca să nu ia parte la asalvarea Sa? Iată, eu vă spun vouă: Nu; ci El a boferit-o fără plată tuturor oamenilor; şi El a poruncit poporului Său ca să convingă pe toţi oamenii să se cpocăiască.

28 Iată, a poruncit Domnul cuiva să nu ia parte la bunătatea Sa? Iată, eu vă spun vouă: Nu; ci atoţi oamenii sunt privilegiaţi, unul la fel ca altul şi nimeni nu este oprit.

29 El porunceşte să nu fie nici un fel de avicleşuguri preoţeşti; căci iată, vicleşugurile preoţeşti sunt acelea în care oamenii predică şi se prezintă pe ei înşişi ca fiind lumina lumii, pentru ca să capete câştiguri şi bpreamărire de la lume; dar ei nu caută bunăstarea Sionului.

30 Iată, Domnul a interzis lucrul acesta; prin urmare, Domnul Dumnezeu a dat o poruncă, că toţi oamenii trebuie să aibă acaritate, căci caritatea este bdragoste. Şi dacă ei nu au caritate, ei nu sunt nimic. Prin urmare, dacă au milostenie, nu vor permite ca lucrătorii din Sion să piară.

31 Dar lucrătorii din Sion trebuie să lucreze pentru aSion; căci dacă vor lucra pentru bbani, vor pieri.

32 Şi iarăşi, Domnul Dumnezeu a aporuncit ca oamenii să nu ucidă; să nu mintă; să nu fure; să nu ia cuvântul Domnului Dumnezeului lor în bdeşert; să nu invidieze; să nu fie răi; să nu se certe unul cu altul; să nu preacurvească; şi să nu facă nici unul din aceste lucruri; căci oricine le face va pieri.

33 Căci nici una dintre aceste nedreptăţi nu vine de la Domnul; căci El face ceea ce este bine pentru copiii oamenilor; şi El nu face nimic, decât dacă este uşor de înţeles pentru copiii oamenilor; şi El îi cheamă pe ei toţi să vină la El şi să ia parte la bunătatea Sa; şi El nu arespinge pe nimeni dintre cei care vin la El, negri şi albi, sclavi şi liberi, bărbaţi şi femei; şi El îşi aduce aminte de bpăgâni; şi ctoţi sunt egali în faţa lui Dumnezeu, atât iudeii, cât şi neamurile.

◀

1a

3 Ne. 11:1–12.

◀

b

1 Ne. 11:7; 12:6.

◀

c

3 Ne. 15:2–10.

◀

3a

1 Ne. 12:4–6. GS Semn.

◀

b

GS Isus Hristos—Profeţii despre naşterea şi moartea lui Isus Hristos.

◀

c

Gen. 4:10; 2 Ne. 28:10; Morm. 8:27.

◀

4a

3 Ne. 8:14–24; 9:3, 9.

◀

5a

1 Ne. 19:11; 3 Ne. 10:14.

◀

b

3 Ne. 8:10; 9:5–8.

◀

7a

GS Dreptate.

◀

8a

GS (a) Persecuta, persecuţie.

◀

b

3 Ne. 10:12–13.

◀

9a

3 Ne. 11:8–15.

◀

b

3 Ne. 17:7–9.

◀

c

4 Ne. 1:1–4.

◀

d

1 Ne. 12:11–12; 3 Ne. 27:30–32.

◀

e

Alma 45:10–12; Hel. 13:9–10.

◀

10a

Alma 45:9–14; Morm. 8:1–9.

◀

b

GS Iad.

◀

11a

Eter 2:15.

◀

12a

2 Ne. 25:18.

◀

b

2 Ne. 30:7; Morm. 5:14. GS Iudei.

◀

c

Morm. 3:21.

◀

13a

GS Duhul Sfânt.

◀

14a

GS Ultimele zile, zilele din urmă.

◀

b

GS Restaurarea Evangheliei.

◀

16a

Isa. 29:4; Moro. 10:27; Moise 7:62. GS Cartea lui Mormon.

◀

17a

2 Ne. 29:12.

◀

b

Enos 1:14.

◀

18a

Morm. 5:16–18.

◀

19a

3 Ne. 16:8–9; 20:27–28.

◀

20a

GS Mândrie.

◀

b

1 Ne. 13:29, 34. GS Apostazie.

◀

c

Ezec. 14:4.

◀

d

1 Ne. 14:10; 22:23; Morm. 8:28.

◀

e

Morm. 9:7–8; 2 Ne. 9:28.

◀

f

Isa. 3:15; 2 Ne. 13:15.

◀

21a

GS Invidie.

◀

22a

GS Combinaţii secrete.

◀

24a

Ioan 3:16.

◀

b

3 Ne. 27:14–15.

◀

25a

Alma 5:33–35; 3 Ne. 9:13–14.

◀

b

Isa. 55:1–2.

◀

27a

GS Salvare.

◀

b

Ef. 2:8; 2 Ne. 25:23.

◀

c

GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

28a

Rom. 2:11; 1 Ne. 17:33–35.

◀

29a

GS Vicleşug preoţesc.

◀

b

D&L 121:34–37.

◀

30a

Moro. 7:47–48. GS Caritate.

◀

b

GS Dragoste.

◀

31a

GS Sion.

◀

b

Iacov 2:17–19; D&L 11:7; 38:39.

◀

32a

GS Poruncile lui Dumnezeu.

◀

b

GS Profanare.

◀

33a

Fapte 10:9–35, 44–45.

◀

b

Alma 26:37.

◀

c

Rom. 2:11; 1 Ne. 17:35.

Capitolul 27

Întunericul şi apostazia vor cuprinde pământul în ultimele zile—Cartea lui Mormon va apărea—Trei martori vor depune mărturie despre carte—Omul învăţat va spune că nu poate citi cartea pecetluită—Domnul va face o lucrare minunată şi un miracol—Comparaţi cu Isaia 29. Circa 559–545 î.H.

1 Dar iată, în aultimele zile, sau în zilele neamurilor—da, iată toate popoarele neamurilor şi, de asemenea, iudeii, cei care vor veni în această ţară, precum şi cei care vor fi în alte ţări, da, chiar în toate ţările de pe pământ, iată, ei vor fi îmbătaţi de nedreptate şi de tot felul de lucruri abominabile—

2 Şi când ziua aceea va veni, ei vor fi vizitaţi de către Domnul oştirilor cu tunete şi cutremur de pământ, cu zgomot puternic şi vijelie, cu furtună şi cu aflacăra unui foc mistuitor.

3 Şi toate anaţiunile care vor blupta împotriva Sionului şi care îl fac să sufere vor fi ca un vis, ca o vedenie a nopţii; da, aceasta va fi cu ei la fel ca şi cu cel flămând care visează că mănâncă, dar se trezeşte cu sufletul gol; sau ca şi cel însetat care visează că bea, dar se trezeşte fără putere şi cu sufletul jinduind; da, chiar aşa va fi mulţimea tuturor neamurilor care luptă împotriva Muntelui Sionului.

4 Căci iată, voi toţi care faceţi nedreptate, staţi şi întrebaţi-vă, căci veţi striga şi veţi plânge; da, veţi fi beţi, dar nu de vin, vă veţi clătina, dar nu din cauza unei băuturi tari.

5 Căci iată, Domnul a turnat peste voi spiritul unui somn adânc. Căci iată, voi v-aţi închis ochii şi i-aţi respins pe profeţi; iar pe conducătorii voştri şi pe văzătorii voştri El i-a adăpostit din cauza nedreptăţii voastre.

6 Şi se va întâmpla că Domnul Dumnezeu avă va aduce cuvintele unei bcărţi pecetluite şi ele vor fi cuvintele celor care au adormit.

7 Şi iată, cartea va fi apecetluită; şi în carte va fi o brevelaţie de la Dumnezeu, de la începutul lumii până la csfârşitul ei.

8 Prin urmare, din cauza lucrurilor care sunt apecetluite, lucrurile care sunt pecetluite nu vor fi bdezvăluite în ziua ticăloşiei şi a lucrurilor abominabile ale oamenilor. Prin urmare, cartea va fi ţinută ascunsă de ei.

9 Dar cartea va fi dezvăluită unui aom, iar el va dezvălui cuvintele cărţii, care sunt cuvintele celor care sunt adormiţi în ţărână, iar el va dezvălui aceste cuvinte unui balt om;

10 Dar cuvintele care sunt pecetluite nu le va dezvălui şi nu va dezvălui nici cartea. Căci cartea va fi pecetluită prin puterea lui Dumnezeu, iar revelaţia care a fost pecetluită va fi păstrată în carte până la timpul ales de Domnul, când ele vor fi scoase la lumină; căci iată, ele dezvăluie toate lucrurile, de la facerea lumii până la sfârşitul ei.

11 Şi vine ziua când cuvintele cărţii care au fost pecetluite vor fi citite pe acoperişurile caselor; şi ele vor fi citite prin puterea lui Hristos; şi toate lucrurile vor fi adezvăluite copiilor oamenilor, care au fost vreodată printre copiii oamenilor şi care vor fi întotdeauna, chiar până la sfârşitul pământului.

12 Prin urmare, în ziua în care cartea va fi dezvăluită omului despre care am vorbit, cartea va fi ascunsă de ochii lumii pentru ca ochii nimănui să nu o vadă decât dacă atrei bmartori o vor vedea, prin puterea lui Dumnezeu, pe lângă cel căruia cartea îi va fi dezvăluită; şi ei vor purta mărturie despre adevărul cărţii şi al lucrurilor din ea.

13 Şi nu este nimeni altul care o va vedea, în afară de câţiva, după voinţa lui Dumnezeu, pentru a depune mărturie despre cuvântul Lui copiilor oamenilor; căci Domnul Dumnezeu a zis despre cuvintele celui credincios că trebuie să vorbească aşa ca şi cum ar fi adin morţi.

14 Prin urmare, Domnul Dumnezeu va începe să aducă cuvintele cărţii; şi în gura atâtor martori câţi va socoti El potrivit va întemeia cuvântul Său; şi vai de cel ce arespinge cuvântul lui Dumnezeu!

15 Dar iată, se va întâmpla că Domnul Dumnezeu va spune celui căruia El îi va dezvălui cartea: Ia aceste cuvinte care nu sunt pecetluite şi dezvăluie-le altuia, pentru ca acesta să le poată arăta celui învăţat, zicând: Ia aciteşte, mă rog ţie. Iar cel învăţat va răspunde: Aduceţi aici cartea şi eu le voi citi.

16 Şi acum, din cauza slăvii lumii şi pentru ca să capete acâştiguri vor spune ei aceasta, iar nu pentru slava lui Dumnezeu.

17 Iar omul va răspunde: Nu pot să aduc cartea, căci este pecetluită.

18 Atunci, învăţatul va răspunde: Nu pot să o citesc.

19 Prin urmare, se va întâmpla că Domnul Dumnezeu va dezvălui iarăşi cartea şi cuvintele ei aceluia care nu este învăţat; iar omul care nu este învăţat va spune: Eu nu sunt învăţat.

20 Atunci, Domnul Dumnezeu va spune către el: Cei învăţaţi nu le vor citi, căci le-au respins, iar Eu pot să înfăptuiesc propria Mea lucrare; prin urmare, tu vei citi cuvintele pe care Eu ţi le voi da.

21 Nu aatinge lucrurile care sunt pecetluite, căci Eu le voi dezvălui la timpul ales de Mine; căci voi arăta copiilor oamenilor că Eu sunt capabil să-Mi înfăptuiesc lucrarea.

22 Prin urmare, după ce ai citit cuvintele pe care Eu ţi le-am poruncit şi ai obţinut amartorii pe care Eu ţi i-am făgăduit, tu va trebui să pecetluieşti iarăşi cartea şi s-o ascunzi pentru Mine, ca să pot păstra cuvintele pe care tu nu le-ai citit, până când Eu voi crede de cuviinţă în propria Mea înţelepciune să dezvălui toate lucrurile copiilor oamenilor.

23 Căci iată, Eu sunt Dumnezeu; şi Eu sunt un Dumnezeu al amiracolelor; şi Eu voi arăta lumii că sunt bacelaşi ieri, astăzi şi în vecii vecilor; şi Eu nu lucrez printre copiii oamenilor decât cîn funcţie de credinţa lor.

24 Şi iarăşi se va întâmpla că Domnul va spune celui care va citi cuvintele ce-i vor fi dezvăluite:

25 aÎn măsura în care poporul acesta se apropie de Mine cu gura sa şi Mă bcinsteşte cu buzele sale, dar inima sa şi-o îndepărtează de Mine şi frica pe care o are de Mine este o cînvăţătură omenească.

26 De aceea, Eu voi continua să fac o lucrare aminunată printre oamenii aceştia, da, o lucrare bminunată şi un miracol, căci înţelepciunea înţelepţilor şi învăţaţilor lor va pieri, iar înţelegerea celor pricepuţi se va face nevăzută.

27 Şi avai de cei care caută să-şi ascundă planurile de Domnul! Şi lucrările lor sunt în întuneric; şi ei zic: Cine ne vede şi cine ne ştie? Şi, de asemenea, ei zic: Desigur, felul tău de a întoarce lucrurile cu susul în jos va fi judecat ca şi blutul olarului. Dar iată, Eu le voi arăta, a spus Domnul oştirilor, că Eu cunosc toate lucrările lor. Căci poate lucrarea să spună despre cel care a făcut-o, nu m-a făcut el? Sau poate lucrul construit să spună despre cel care l-a lucrat, el nu are pricepere?

28 Dar iată, spune Domnul oştirilor: Eu voi arăta copiilor oamenilor că a mai rămas puţin timp până când Libanul va fi transformat într-o grădină; şi grădina va fi socotită ca o pădure.

29 aŞi în ziua aceea surzii vor auzi cuvintele cărţii, iar ochii orbilor vor vedea, eliberaţi din obscuritate şi din întuneric.

30 Şi cei asfioşi, de asemenea, vor creşte şi se vor bbucura datorită Domnului, iar săracii printre oameni se vor veseli de Cel Sfânt al lui Israel.

31 Căci cu siguranţă, aşa cum Domnul trăieşte, ei vor vedea că cel aasupritor este nimicit, iar cel batjocoritor este pierdut, şi toţi cei care pândesc nelegiuirea vor fi alungaţi;

32 Şi cei care aosândesc un om pentru un cuvânt şi întind o capcană aceluia care-i înfruntă la bpoartă şi-l cînlătură pe cel corect pentru un lucru de nimic.

33 De aceea, aşa vorbeşte Domnul care l-a mântuit pe Avraam despre casa lui Iacov: De acum încolo lui Iacov nu-i va mai fi ruşine şi nici nu va mai păli.

34 Dar atunci când el avede copiii lui, lucrarea mâinilor Mele, în mijlocul lui, Îmi vor sfinţi numele şi-L vor sfinţi pe Cel Sfânt al lui Iacov şi se vor teme de Dumnezeul lui Israel.

35 De asemenea, cei arătăciţi în spirit vor ajunge să înţeleagă, iar cei care au cârtit vor bcunoaşte doctrină.

◀

1a

GS Ultimele zile, zilele din urmă.

◀

2a

Isa. 24:6; 66:15–16; Iacov 6:3; 3 Ne. 25:1.

◀

3a

Isa. 29:7–8.

◀

b

1 Ne. 22:14.

◀

6a

Iarom 1:2; Morm. 5:12–13.

◀

b

2 Ne. 26:16–17; 29:12. GS Cartea lui Mormon.

◀

7a

Isa. 29:11–12; Eter 3:25–27; 4:4–7.

◀

b

Mosia 8:19.

◀

c

Eter 13:1–12.

◀

8a

Eter 5:1.

◀

b

3 Ne. 26:9–12; Eter 4:5–6.

◀

9a

D&L 17:5–6.

◀

b

JS—I 1:64–65.

◀

11a

Luca 12:3; Morm. 5:8; D&L 121:26–31.

◀

12a

2 Ne. 11:3; Eter 5:2–4; D&L 5:11, 15; 17:1.

◀

b

Deut. 19:15.

◀

13a

2 Ne. 3:19–20; 33:13–15; Moro. 10:27.

◀

14a

2 Ne. 28:29–30; Eter 4:8.

◀

15a

Isa. 29:11–12; JS—I 1:65.

◀

16a

GS Vicleşug preoţesc.

◀

21a

Eter 5:1.

◀

22a

GS Martori ai Cărţii lui Mormon.

◀

23a

GS Minune.

◀

b

Evr. 13:8.

◀

c

Evr. 11; Eter 12:7–22.

◀

25a

Isa. 29:13.

◀

b

Mat. 15:8.

◀

c

2 Ne. 28:31.

◀

26a

1 Ne. 22:8; 2 Ne. 29:1–2. GS Restaurarea Evangheliei.

◀

b

Isa. 29:14; 2 Ne. 25:17.

◀

27a

Isa. 29:15.

◀

b

Ier. 18:6.

◀

29a

Isa. 29:18.

◀

30a

GS Blând, blândeţe.

◀

b

D&L 101:36.

◀

31a

Isa. 29:20.

◀

32a

Luca 11:54.

◀

b

Amos 5:10.

◀

c

2 Ne. 28:16.

◀

34a

Isa. 29:23–24.

◀

35a

2 Ne. 28:14; D&L 33:4.

◀

b

Dan. 12:4.

Capitolul 28

Multe biserici neadevărate vor fi construite în zilele din urmă—Ele vor propovădui doctrine neadevărate, deşarte şi nesăbuite—Apostazia va exista din abundenţă din cauza învăţătorilor neadevăraţi—Diavolul va face ravagii în inimile oamenilor—El va propovădui tot felul de doctrine neadevărate. Circa 559–545 î.H.

1 Şi acum iată, fraţii mei, eu v-am vorbit vouă aşa după cum Spiritul m-a îndemnat; prin urmare, ştiu sigur că acestea trebuie să se întâmple.

2 Iar lucrurile care vor fi scrise în acarte vor fi de mare bvaloare pentru copiii oamenilor şi în special pentru cei din seminţia noastră, care este o rămăşiţă a casei lui Israel.

3 Căci se va întâmpla în ziua aceea că abisericile care sunt construite, dar nu pentru Domnul, atunci când una va spune către alta: Iată, eu, eu sunt biserica Domnului; iar cealaltă va spune: eu, eu sunt biserica Domnului; iar celelalte vor spune: eu, eu sunt biserica Domnului; şi astfel va spune fiecare dintre cei care au construit biserici, dar nu pentru Domnul—

4 Şi ele se vor lupta una cu alta; şi preoţii lor se vor lupta unul cu altul şi îi vor învăţa pe alţii aînvăţătura lor şi vor tăgădui Duhul Sfânt care dă putere de exprimare.

5 Şi ei arenegă bputerea lui Dumnezeu, Cel Sfânt al lui Israel; şi ei spun către oameni: Ascultaţi de noi şi ascultaţi de preceptele noastre; căci iată, nu este cnici un Dumnezeu astăzi, căci Domnul şi Mântuitorul şi-a făcut lucrarea şi a trecut puterea Lui oamenilor;

6 Iată, ascultaţi de preceptele mele; dacă ei vor spune că este un miracol făcut de mâna Domnului, să nu-i credeţi; căci în ziua aceasta El nu este un Dumnezeu al amiracolelor; El şi-a terminat lucrarea.

7 Da, şi vor fi mulţi care vor spune: aMâncaţi, beţi şi vă veseliţi, căci mâine vom muri; şi va fi bine de noi.

8 Şi, de asemenea, vor fi mulţi care vor spune: Mâncaţi, beţi şi fiţi fericiţi; totuşi, temeţi-vă de Dumnezeu—El vă va aierta, dacă faceţi un păcat mic; da, bminţiţi puţin, profitaţi de cineva din cauza vorbelor lui, săpaţi cgroapa vecinului; nu este nimic rău în aceasta; şi faceţi toate aceste lucruri, căci mâine vom muri; şi dacă va fi aşa, că noi suntem vinovaţi, Dumnezeu ne va da câteva lovituri de bici şi până la urmă noi vom fi salvaţi în Împărăţia lui Dumnezeu.

9 Da, şi vor fi mulţi care vor predica în felul acesta adoctrine bneadevărate, deşarte şi nesăbuite; şi vor fi îngâmfaţi în inimile lor şi vor căuta să ascundă adânc planurile lor de Domnul; iar lucrările lor vor fi în întuneric.

10 Iar asângele sfinţilor va striga din pământ împotriva lor.

11 Da, ei toţi s-au abătut de la adrumul drept; ei au devenit bcorupţi.

12 Din cauza amândriei şi din cauza învăţătorilor neadevăraţi şi a doctrinelor neadevărate, bisericile lor au devenit corupte, iar bisericile lor sunt preamărite; din cauza mândriei, ele sunt înfumurate.

13 Ei îi apradă pe cei bsăraci din cauza sanctuarelor lor frumoase; îi pradă pe cei săraci din cauza hainelor lor frumoase; şi îi persecută pe cei umili şi pe cei săraci în inimă pentru că sunt îngâmfaţi în cmândria lor.

14 Ei umblă cu aîncăpăţânare şi cu capul pe sus; da, şi din cauza mândriei, şi a ticăloşiei, şi a lucrurilor lor abominabile, şi a curviei, ei s-au brătăcit cu toţii, în afară de câţiva care sunt urmaşii umili ai lui Hristos; şi totuşi ei sunt conduşi astfel încât de multe ori greşesc pentru că ei au fost învăţaţi după preceptele oamenilor.

15 O, cei aînţelepţi şi cei învăţaţi şi cei bogaţi, care sunt îngâmfaţi în bmândria inimilor lor, precum şi toţi cei care predică doctrine neadevărate şi toţi cei care preacurvesc şi care strică drumul cel drept al Domnului, cvai, vai, vai lor, a spus Domnul Dumnezeu cel Atotputernic, căci ei vor fi aruncaţi în iad!

16 Vai de cei care-l aîndepărtează pe cel drept pentru un lucru de nimic şi insultă ceea ce este bun şi spun că nu are nici o valoare! Căci va veni ziua când Domnul Dumnezeu îi va vizita în grabă pe locuitorii pământului; şi în ziua aceea, când ei vor fi bplini de nedreptate, ei vor pieri.

17 Dar iată, dacă locuitorii pământului se vor pocăi de ticăloşia lor şi de lucrurile abominabile lor, atunci ei nu vor fi distruşi, spune Domnul oştirilor.

18 Dar iată, biserica aceea mare şi odioasă, acurva întregului pământ, trebuie să se bprăbuşească la pământ şi mare trebuie să fie căderea ei.

19 Căci împărăţia diavolului trebuie să se acutremure, iar cei care îi aparţin vor trebui să fie stârniţi spre pocăinţă, dacă nu, atunci bdiavolul îi va prinde în clanţurile lui nepieritoare, iar ei vor fi turbaţi de mânie şi vor pieri;

20 Căci iată, în ziua aceea el va anăvăli în inimile copiilor oamenilor şi-i va aţâţa în mânie împotriva a ceea ce este bun.

21 Iar pe alţii îi va apotoli şi-i va legăna într-o siguranţă carnală, aşa încât ei vor spune: Totul este bine în Sion; da, Sionul prosperă, totul este bine—şi în felul acesta bdiavolul înşală sufletele lor şi-i conduce cu grijă în jos, în iad.

22 Şi iată, pe alţii îi va linguşi şi le va spune că nu este nici un aiad; şi le spune: Eu nu sunt diavolul, căci nu este nici un diavol—şi astfel va şopti el la urechile lor, până când îi prinde în blanţurile lui îngrozitoare din care nu este nici o scăpare.

23 Da, ei sunt prinşi în moarte şi iad; şi moarte şi iad şi diavol; iar toţi cei care au fost luaţi în stăpânire de diavol vor trebui să stea în faţa tronului lui Dumnezeu şi să fie ajudecaţi după faptele lor; de unde ei vor trebui să se ducă în locul pregătit pentru ei, şi anume într-un blac de foc şi pucioasă care este un chin fără de sfârşit.

24 De aceea, vai de cel care tratează totul cu uşurinţă în Sion!

25 Vai de cel care strigă: Totul este bine!

26 Da, vai de cel care aascultă de preceptele oamenilor şi renegă puterea lui Dumnezeu şi darul Duhului Sfânt!

27 Da, vai de cel care spune: Noi am primit şi nouă anu ne trebuie mai mult!

28 Şi în sfârşit, vai de toţi cei care tremură şi sunt amânioşi din cauza adevărului lui Dumnezeu! Căci iată, cel care este zidit pe bstâncă îl primeşte cu bucurie; iar cel care este zidit pe o temelie de nisip tremură de frică să nu cadă.

29 Vai de cel care va spune: Noi am primit cuvântul lui Dumnezeu şi anu mai avem bnevoie de cuvântul lui Dumnezeu, căci avem destul!

30 Căci iată, aşa spune Domnul Dumnezeu: Eu voi da copiilor oamenilor rând după rând, precept după aprecept, aici puţin şi acolo puţin; şi binecuvântaţi sunt aceia care ascultă de preceptele Mele şi-şi pleacă urechea la sfatul Meu, căci ei vor învăţa bînţelepciune; căci celui care cprimeşte Eu îi voi da dmai mult; iar de la cei care spun: noi avem destul, de la ei se va lua chiar şi ceea ce au.

31 Blestemat este cel care îşi pune anădejdea în om sau îşi face din carne puterea sa sau ascultă de preceptele omului, cu excepţia preceptelor care sunt date prin puterea Duhului Sfânt.

32 aVai de neamuri, a spus Domnul Dumnezeul oştirilor! Căci, în ciuda faptului că Eu Îmi voi întinde mâna către ele zi de zi, ele Mă vor tăgădui pe Mine; cu toate acestea, Eu voi fi milos cu ele, a spus Domnul Dumnezeu, dacă se vor pocăi şi vor veni la Mine; căci bbraţul Meu este întins cât este ziua de lungă, a spus Domnul Dumnezeul oştirilor.

◀

2a

GS Cartea lui Mormon.

◀

b

1 Ne. 13:34–42; 22:9; 3 Ne. 21:6.

◀

3a

1 Cor. 1:10–13; 1 Ne. 22:23; 4 Ne. 1:25–29; Morm. 8:28, 32–38.

◀

4a

2 Ne. 9:28.

◀

5a

2 Ne. 26:20.

◀

b

2 Tim. 3:5.

◀

c

Alma 30:28.

◀

6a

Morm. 8:26; 9:15–26.

◀

7a

1 Cor. 15:32; Alma 30:17–18.

◀

8a

Morm. 8:31.

◀

b

D&L 10:25; Moise 4:4. GS Minciună.

◀

c

Prov. 26:27; 1 Ne. 14:3.

◀

9a

Mat. 15:9.

◀

b

Ezec. 13:3; Hel. 13:29.

◀

10a

Apoc. 6:9–11; 2 Ne. 26:3; Morm. 8:27; Eter 8:22–24; D&L 87:7.

◀

11a

Hel. 6:31.

◀

b

Morm. 8:28–41; D&L 33:4.

◀

12a

Prov. 28:25.

◀

13a

Ezec. 34:8.

◀

b

Hel. 4:12.

◀

c

Alma 5:53.

◀

14a

Prov. 21:4.

◀

b

Isa. 53:6.

◀

15a

Prov. 3:5–7.

◀

b

GS Mândrie.

◀

c

3 Ne. 29:5.

◀

16a

Isa. 29:21.

◀

b

Eter 2:9–10.

◀

18a

Apoc. 19:2.

◀

b

1 Ne. 14:3, 17.

◀

19a

1 Ne. 22:23.

◀

b

Alma 34:35.

◀

c

Alma 12:11.

◀

20a

D&L 10:20–27.

◀

21a

Morm. 8:31.

◀

b

2 Ne. 9:39.

◀

22a

GS Iad.

◀

b

Alma 36:18.

◀

23a

GS Isus Hristos—Judecător; Judecată, ultima.

◀

b

2 Ne. 9:16, 19, 26.

◀

26a

2 Ne. 9:29.

◀

27a

Alma 12:10–11.

◀

28a

2 Ne. 9:40; 33:5. GS Răzvrătire.

◀

b

Mat. 7:24–27. GS Stâncă.

◀

29a

2 Ne. 27:14; Eter 4:8.

◀

b

2 Ne. 29:3–10.

◀

30a

Isa. 28:9–13; D&L 98:12.

◀

b

GS Înţelepciune.

◀

c

Luca 8:18.

◀

d

Alma 12:10; D&L 50:24.

◀

31a

D&L 1:19–20.

◀

32a

1 Ne. 14:6.

◀

b

Iacov 5:47; 6:4.

Capitolul 29

Multe neamuri vor respinge Cartea lui Mormon—Ele vor spune: Noi nu avem nevoie de încă o Biblie—Domnul vorbeşte către multe popoare—El va judeca omenirea după cărţile care vor fi scrise. Circa 559–545 î.H.

1 Dar iată, multe vor fi în ziua aceea când Eu voi începe să fac o lucrare aminunată printre ei, când Eu Îmi voi aduce aminte de blegămintele pe care le-am făcut cu copiii oamenilor precum că Eu voi acţiona, pentru a cdoua oară, ca să salvez poporul Meu, cei care sunt din casa lui Israel;

2 Şi, de asemenea, pot să-Mi amintesc făgăduinţele pe care ţi le-am făcut ţie, Nefi, şi tatălui tău şi Eu Îmi voi aduce aminte de seminţia ta; şi că avorbele seminţiei tale vor ieşi din gura Mea către seminţia ta; şi cuvintele Mele vor bşuiera până la marginile pământului, ca un csteag pentru poporul Meu, care este din casa lui Israel.

3 Şi pentru că vorbele Mele vor şuiera până departe—multe dintre neamuri vor spune: O aBiblie! O Biblie! Avem o Biblie şi nu poate să mai fie o altă Biblie.

4 Dar aşa spune Domnul Dumnezeu: O, nesăbuiţi, ele vor avea o Biblie; şi ea va purcede de la aiudei, vechiul Meu popor de legământ. Şi cum le-au mulţumit ei biudeilor pentru cBiblia pe care o primesc de la aceştia? Da, ce vor neamurile să spună cu aceasta? Îşi aduc ei aminte de suferinţele, muncile şi durerile iudeilor şi de sârguinţa lor pentru Mine în aducerea salvării neamurilor?

5 O, voi neamuri, v-aţi adus aminte de iudei, poporul legămintelor Mele din vechime? Nu; dar voi i-aţi blestemat şi i-aţi aurât şi nu aţi căutat să-i salvaţi. Dar iată, voi întoarce toate aceste lucruri împotriva capului vostru; căci Eu, Domnul, n-am uitat poporul Meu.

6 Voi, nesăbuiţilor, care veţi spune: O aBiblie, avem deja o Biblie şi nu ne mai trebuie o altă Biblie. Aţi fi obţinut voi vreo Biblie din altă parte decât de la iudei?

7 Nu ştiţi că este mai mult decât un singur neam? Nu ştiţi că Eu, Domnul Dumnezeul vostru, i-am acreat pe toţi oamenii şi că Eu Îmi aduc aminte de cei care sunt pe binsulele mării; şi că Eu domnesc sus în ceruri şi jos pe pământ; şi Eu fac să ajungă cuvântul Meu până la copiii oamenilor, da, chiar până la toate naţiunile pământului?

8 Prin urmare, cârtiţi voi că primiţi mai mult din cuvântul Meu? Nu ştiţi că mărturia a adouă naţiuni este o bdovadă pentru voi că Eu sunt Dumnezeu, că Eu Îmi aduc aminte de naţiune la fel ca şi de alta? Prin urmare, Eu vorbesc aceleaşi cuvinte către o naţiune la fel ca şi către celălaltă. Şi atunci când cele două cnaţiune se vor uni, mărturiile celor două naţiune, de asemenea, se vor uni.

9 Şi Eu fac aceasta pentru ca să dovedesc multora că Eu sunt aacelaşi ieri, astăzi şi în vecii vecilor; şi că Eu vorbesc cuvintele Mele după propria Mea plăcere. Şi fiindcă Eu am vorbit un bcuvânt, voi nu trebuie să credeţi că Eu nu mai pot vorbi altul; căci lucrarea Mea nu este încă terminată; şi nici nu va fi până la sfârşitul omului şi nici chiar de atunci înainte şi în vecii vecilor.

10 Prin urmare, pentru că voi aveţi o Biblie, voi nu trebuie să credeţi că ea conţine toate acuvintele Mele; nici nu trebuie să credeţi că Eu nu am făcut să fie scrise mai multe.

11 Căci Eu poruncesc atuturor oamenilor, atât la răsărit, cât şi la apus, şi, de asemenea, la miazănoapte şi la miazăzi, precum şi în insulele mării, pentru ca ei să bscrie cuvintele pe care Eu le vorbesc către ei; căci după ccărţile care vor fi scrise voi djudeca Eu lumea, pe fiecare om după faptele sale, aşa după cum este scris.

12 Căci iată, Eu voi vorbi către aIudei, iar ei vor scrie aceasta; şi Eu voi vorbi, de asemenea, către nefiţi, iar ei vor bscrie aceasta; şi Eu voi vorbi, de asemenea, către celelalte triburi ale casei lui Israel pe care Eu le-am condus departe, iar ele vor scrie aceasta; şi Eu iarăşi voi vorbi către ctoate naţiunile pământului, iar ele vor scrie aceasta.

13 Şi se va întâmpla că aiudeii vor avea cuvintele nefiţilor, iar nefiţii vor avea cuvintele iudeilor; iar nefiţii şi iudeii vor avea cuvintele triburilor pierdute ale lui Israel; iar triburile bpierdute ale lui Israel vor avea cuvintele nefiţilor şi ale iudeilor.

14 Şi se va întâmpla că poporul Meu, care este din acasa lui Israel, se va aduna acasă în ţările stăpânirilor sale; iar cuvântul Meu, de asemenea, se va aduna într-unul bsingur. Şi Eu voi arăta celor care luptă împotriva cuvântului Meu şi împotriva poporului Meu, care este din ccasa lui Israel, că Eu sunt Dumnezeu şi că Eu am făcut un dlegământ cu Avraam, că Eu Îmi voi aduce aminte de eseminţia lui în fvecii vecilor.

◀

1a

2 Ne. 27:26. GS Restaurarea Evangheliei.

◀

b

GS Legământul avraamic.

◀

c

2 Ne. 6:14; 21:11–12; 25:17. GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

2a

2 Ne. 3:18–21.

◀

b

Isa. 5:26; 2 Ne. 15:26; Moro. 10:28.

◀

c

1 Ne. 21:22. GS Steag.

◀

3a

1 Ne. 13:23–25. GS Biblie; Cartea lui Mormon.

◀

4a

D&L 3:16.

◀

b

GS Iudei.

◀

c

GS Iuda (VT)—Toiagul lui Iuda.

◀

5a

3 Ne. 29:8.

◀

6a

1 Ne. 13:38.

◀

7a

GS (a) Crea, creaţie.

◀

b

1 Ne. 22:4.

◀

8a

Ezec. 37:15–20; 1 Ne. 13:38–41; 2 Ne. 3:12.

◀

b

Mat. 18:16. GS Martor.

◀

c

Osea 1:11.

◀

9a

Evr. 13:8.

◀

b

GS Revelaţie.

◀

10a

GS Scripturi—Scripturile au fost profeţite că vor apare.

◀

11a

Alma 29:8.

◀

b

2 Tim. 3:16.

◀

c

GS Cartea vieţii.

◀

d

2 Ne. 25:22; 33:11, 14–15. GS Judecată, ultima.

◀

12a

1 Ne. 13:23–29.

◀

b

1 Ne. 13:38–42; 2 Ne. 26:17.

◀

c

2 Ne. 26:33.

◀

13a

Morm. 5:12–14.

◀

b

GS Israel—Cele zece triburi pierdute ale lui Israel.

◀

14a

Ier. 3:17–18.

◀

b

Ezec. 37:16–17.

◀

c

1 Ne. 22:8–9.

◀

d

Gen. 12:1–3; 1 Ne. 17:40; 3 Ne. 20:27; Avr. 2:9. GS Legământul avraamic.

◀

e

D&L 132:30.

◀

f

Gen. 17:7.

Capitolul 30

Neamurile convertite se vor număra laolaltă cu poporul de legământ—Mulţi lamaniţi şi iudei vor crede cuvântul şi vor deveni plăcuţi—Israelul va fi restaurat, iar cei păcătoşi vor fi distruşi. Circa 559–545 î.H.

1 Şi acum iată, fraţii mei preaiubiţi, voi vorbi către voi; căci eu, Nefi, nu voi accepta ca voi să credeţi că sunteţi mai drepţi decât vor fi neamurile. Căci iată, dacă nu veţi ţine poruncile lui Dumnezeu veţi pieri, de asemenea; şi datorită cuvintelor care au fost spuse nu trebuie să credeţi că neamurile sunt distruse cu totul.

2 Căci iată, vă spun că atâtea neamuri câte se vor pocăi, vor fi poporul de alegământ al Domnului, iar atâţia dintre bIudei câţi nu se vor pocăi vor fi alungaţi; căci Domnul nu face legăminte cu nimeni, decât cu cei care se cpocăiesc şi care cred în Fiul Său, care este Cel Sfânt al lui Israel.

3 Şi acum voi profeţi ceva mai mult despre iudei şi neamuri. Căci după ce cartea despre care am vorbit va fi scoasă la lumină şi va fi scrisă pentru neamuri şi va fi pecetluită iarăşi de Domnul, mulţi vor fi care vor acrede cuvintele care sunt scrise; iar bei le vor duce cu ei mai departe la rămăşiţa seminţiei noastre.

4 Şi atunci rămăşiţa seminţiei noastre va afla despre noi, cum noi am venit din Ierusalim şi că ei sunt descendenţi ai iudeilor.

5 Şi Evanghelia lui Isus Hristos ale va fi vestită; prin urmare, bei vor reveni la ccunoaşterea strămoşilor lor şi, de asemenea, la cunoaşterea lui Isus Hristos, cunoaştere pe care o avuseseră şi strămoşii lor.

6 Şi atunci se vor bucura; căci vor şti că aceasta este o binecuvântare pentru ei, din mâna lui Dumnezeu; iar perdelele de întuneric vor începe să cadă de pe ochii lor; şi nu vor trece multe generaţii până când vor deveni un popor pur şi aplăcut.

7 Şi se va întâmpla că aiudeii care sunt împrăştiaţi vor bîncepe, de asemenea, să creadă în Hristos; şi vor începe să se adune de pe faţa pământului; şi atât de mulţi câţi vor crede în Hristos vor deveni, de asemenea, oameni plăcuţi.

8 Şi se va întâmpla că Domnul Dumnezeu îşi va începe lucrarea Sa printre toate naţiunile, neamurile, limbile şi popoarele pentru ca să restaureze poporul Său pe pământ.

9 Şi cu dreptate va ajudeca bDomnul Dumnezeu pe cei săraci şi va dojeni cu dreptate pe cei cumili de pe pământ. Şi El va lovi pământul cu toiagul gurii Sale; şi cu răsuflarea buzelor Sale va ucide pe cei păcătoşi.

10 Căci repede vine atimpul când Domnul Dumnezeu va face o mare bîmpărţire între oameni, iar pe cei păcătoşi El îi va distruge; şi El va ccruţa pe poporul Său, da, chiar dacă va trebui să-i ddistrugă prin foc pe cei păcătoşi.

11 Iar adreptatea va fi brâul coapşelor Sale, iar credinţa va fi brâul domniei Lui.

12 Şi atunci lupul va atrăi împreună cu mielul şi leopardul va sta alaturi de ied; viţelul, puiul de leu şi vitele îngrăşate vor fi împreună şi le va mâna un copilaş.

13 Iar vaca şi ursul vor paşte; puii lor vor sta împreună; şi leul va mânca paie la fel ca şi boul.

14 Iar pruncul de ţâţă se va juca la gaura viperii, iar copilul înţărcat va pune mâna pe culcuşul şarpelui.

15 Ei nu vor lovi şi nici nu vor distruge în tot muntele Meu sfânt; căci pământul va fi plin de cunoaşterea Domnului, tot aşa cum apele acoperă marea.

16 Prin urmare, lucrurile atuturor naţiunilor vor fi bcunoscute; da, toate lucrurile vor fi cunoscute de copiii oamenilor.

17 Nu va mai fi nici un secret care să nu fie adezvăluit; nu va mai fi nici o lucrare a întunericului care nu va fi adusă la lumină; şi nimic nu va mai fi legat pe pământ care să nu fie dezlegat.

18 Prin urmare, toate lucrurile care au fost dezvăluite copiilor oamenilor vor fi dezvăluite în ziua aceea; iar Satana anu va mai avea putere asupra inimilor copiilor oamenilor pentru un timp îndelungat. Şi acum, fraţii mei preaiubiţi, eu pun capăt cuvântărilor mele.

◀

2a

Gal. 3:26–29.

◀

b

Mat. 8:10–13. GS Iudei.

◀

c

GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

3a

3 Ne. 16:6–7.

◀

b

1 Ne. 22:8–9.

◀

5a

3 Ne. 21:3–7, 24–26.

◀

b

D&L 3:20.

◀

c

1 Ne. 15:14; 2 Ne. 3:12; Morm. 7:1, 9–10.

◀

6a

D&L 49:24; 109:65.

◀

7a

2 Ne. 29:13–14.

◀

b

2 Ne. 25:16–17.

◀

9a

2 Ne. 9:15.

◀

b

Isa. 11:4–9.

◀

c

GS Blând, blândeţe.

◀

10a

GS Ultimele zile, zilele din urmă.

◀

b

D&L 63:53–54.

◀

c

Moise 7:61.

◀

d

1 Ne. 22:15–17, 23. GS Pământ—Curăţirea pământului.

◀

11a

Isa. 11:5–9.

◀

12a

Isa. 65:25. GS Mileniu.

◀

16a

D&L 101:32–35; 121:28–29.

◀

b

Eter 4:6–7.

◀

17a

D&L 1:2–3.

◀

18a

Apoc. 20:1–3; Eter 8:26.

Capitolul 31

Nefi spune de ce Hristos a fost botezat—Oamenii trebuie să-L urmeze pe Hristos, să fie botezaţi, să primească Duhul Sfânt şi să îndure până la sfârşit pentru a fi salvaţi—Pocăinţa şi botezul sunt poarta către calea strâmtă şi îngustă—Viaţa veşnică vine la cei care respectă poruncile după botez. Circa 559–545 î.H.

1 Şi acum eu, Nefi, sfârşesc aprofeţia mea către voi, fraţii mei preaiubiţi. Şi nu pot să scriu decât puţine lucruri de care ştiu cu siguranţă că se vor întâmpla; şi, de asemenea, nu pot să scriu decât puţine dintre cuvintele fratelui meu, Iacov.

2 Prin urmare, lucrurile pe care le-am scris sunt destule pentru mine, în afară de câteva cuvinte pe care trebuie să le spun despre adoctrina lui Hristos; prin urmare, vă voi vorbi într-un fel limpede, potrivit limpezimii profeţiei mele.

3 Căci sufletul meu se bucură în claritate; căci în felul acesta lucrează Domnul Dumnezeu printre copiii oamenilor. Căci Domnul Dumnezeu dă alumină pentru înţelegere; căci El vorbeşte către oameni după blimba lor, pentru înţelegerea lor.

4 Prin urmare, aş dori să vă aduceţi aminte că v-am vorbit despre aprofetul pe care Domnul mi l-a arătat, cel care Îl va boteza pe bMielul lui Dumnezeu care trebuie să ia păcatele lumii.

5 Şi acum, dacă Mielul lui Dumnezeu, El fiind Sfânt, a trebuit să fie abotezat cu apă ca să înfăptuiască toată dreptatea, o, atunci, cu atât mai mult noi, nefiind sfinţi, avem nevoie să fim botezaţi, da, chiar cu apă!

6 Şi acum v-aş întreba pe voi, fraţii mei preaiubiţi, prin ce a înfăptuit Mielul lui Dumnezeu toată dreptatea fiind botezat cu apă?

7 Nu ştiţi că El era sfânt? Dar, cu toate că El era sfânt, El le arată copiilor oamenilor că, în ce priveşte trupul, El se umileşte în faţa Tatălui şi poartă mărturie înaintea Tatălui că El va fi asupus Lui în ţinerea poruncilor Lui.

8 Prin urmare, după ce El a fost botezat cu apă, Duhul Sfânt s-a pogorât asupra Lui sub aforma unui bporumbel.

9 Şi iarăşi, El le arată copiilor oamenilor strâmteţea acăii şi îngustimea porţii prin care ei trebuie să intre, El stabilind un exemplu înaintea lor.

10 Şi El le-a spus copiilor oamenilor: aUrmaţi-Mă pe Mine. Prin urmare, fraţii mei preaiubiţi, putem să-L burmăm pe Isus altfel decât dorind să păstrăm poruncile Tatălui?

11 Iar Tatăl a spus: Pocăiţi-vă, pocăiţi-vă şi fiţi botezaţi în numele Fiului Meu Iubit.

12 Şi iarăşi, glasul Fiului a venit către mine, zicând: Acela care este botezat în numele Meu, Tatăl îi va ada Duhul Sfânt, la fel ca şi Mie; prin urmare, burmaţi-Mă pe Mine şi faceţi lucrurile pe care M-aţi văzut pe Mine că le fac.

13 Prin urmare, fraţii mei preaiubiţi, eu ştiu că dacă-L veţi urma pe Fiu cu toată inima, fără ipocrizie sau înşelăciune în faţa lui Dumnezeu, ci cu intenţii adevărate, pocăindu-vă de păcate, mărturisind Tatălui că vreţi să luaţi asupra voastră numele lui Hristos prin abotez—da, urmându-L pe Domnul şi Salvatorul vostru în apă, după cuvântul Lui, iată, atunci veţi primi voi Duhul Sfânt; da, apoi vine bbotezul focului şi al Duhului Sfânt; şi apoi puteţi să vorbiţi pe climba îngerilor şi să strigaţi laude către Cel Sfânt al lui Israel.

14 Dar iată, fraţii mei preaiubiţi, astfel a venit glasul Fiului către mine, zicând: După ce v-aţi pocăit de păcatele voastre şi aţi depus mărturie Tatălui, că voi vreţi să ţineţi poruncile Mele prin botezul cu apă şi aţi primit botezul focului şi al Duhului Sfânt şi puteţi vorbi o limbă nouă, da, chiar limba îngerilor, iar după aceasta Mă atăgăduiţi pe Mine, atunci ar fi fost bmai bine pentru voi dacă nu M-aţi fi cunoscut.

15 Şi eu am auzit un glas de la Tatăl, zicând: Da, cuvintele Iubitului Meu sunt adevărate şi demne de încredere. Cel care îndură până la sfârşit, acela va fi salvat.

16 Şi acum, fraţii mei preaiubiţi, ştiu prin aceasta că, dacă omul nu va aîndura până la sfârşit, urmând bexemplul Fiului Dumnezeului cel Viu, el nu va putea fi salvat.

17 Prin urmare, faceţi lucrurile pe care vi le-am spus că L-am văzut pe Domnul vostru şi Mântuitorul vostru că trebuia să le facă; căci de aceea ele mi-au fost arătate, pentru ca voi să cunoaşteţi poarta prin care veţi intra. Căci poarta prin care voi veţi intra este pocăirea şi abotezul prin apă; şi apoi vine biertarea păcatelor voastre prin foc şi prin Duhul Sfânt.

18 Şi atunci sunteţi pe această acale bstrâmtă şi îngustă care duce până la viaţa veşnică; da, voi aţi intrat prin poartă; voi aţi făcut aşa cum au cerut poruncile Tatălui şi ale Fiului; şi voi aţi primit Duhul Sfânt care cdepune mărturie despre Tatăl şi Fiul pentru înfăptuirea făgăduinţei pe care El a făcut-o, că, dacă voi intraţi pe această cale, voi veţi primi.

19 Şi acum, fraţii mei preaiubiţi, după ce aţi intrat pe această cale strâmtă şi îngustă, v-aş întreba dacă totul este aîmplinit? Iată, vă spun: Nu; căci voi nu aţi fi ajuns atât de departe, decât dacă ar fi fost prin cuvântul lui Hristos, cu bcredinţă nestrămutată în El, cbazându-vă cu totul pe meritele Lui care are puterea de a salva.

20 Prin urmare, trebuie să aînaintaţi cu fermitate în Hristos, având o strălucire perfectă a bsperanţei şi o ciubire de Dumnezeu şi de toţi oamenii. Prin urmare, dacă înaintaţi ospătându-vă din cuvântul lui Hristos şi dînduraţi până la sfârşit, iată, astfel a spus Tatăl: Voi veţi avea viaţă veşnică.

21 Şi acum iată, fraţii mei preaiubiţi, aceasta este acalea; şi nu este bnici o altă cale şi nici un alt cnume dat sub cer prin care omul să poată fi salvat în împărăţia lui Dumnezeu. Şi acum, aceasta este ddoctrina lui Hristos, singura şi adevărata doctrină a eTatălui şi a Fiului şi a Duhului Sfânt, care este fun Dumnezeu, fără de sfârşit. Amin.

◀

1a

2 Ne. 25:1–4.

◀

2a

2 Ne. 11:6–7.

◀

3a

GS Lumină, Lumina lui Hristos.

◀

b

D&L 1:24.

◀

4a

1 Ne. 10:7; 11:27. GS Ioan Botezătorul.

◀

b

GS Mielul lui Dumnezeu.

◀

5a

Mat. 3:11–17. GS Botez, (a) boteza.

◀

7a

Ioan 5:30. GS Supunere, supus, (a) se supune.

◀

8a

1 Ne. 11:27.

◀

b

GS Porumbel, semnul.

◀

9a

2 Ne. 9:41; 3 Ne. 14:13–14; D&L 22:4.

◀

10a

Mat. 4:19; 8:22; 9:9.

◀

b

Moro. 7:11; D&L 56:2.

◀

12a

GS Darul Duhului Sfânt.

◀

b

Luca 9:57–62; Ioan 12:26.

◀

13a

Gal. 3:26–27.

◀

b

GS Darul Duhului Sfânt; Foc.

◀

c

2 Ne. 32:2–3.

◀

14a

Mat. 10:32–33; Alma 24:30; D&L 101:1–5. GS Păcat de neiertat.

◀

b

2 Pet. 2:21.

◀

16a

Alma 5:13; 38:2; D&L 20:29.

◀

b

GS Isus Hristos—Exemplul lui Isus Hristos.

◀

17a

Mosia 18:10. GS Botez, (a) boteza.

◀

b

GS Iertarea păcatelor.

◀

18a

Prov. 4:18. GS Cale.

◀

b

1 Ne. 8:20.

◀

c

Fapte 5:29–32.

◀

19a

Mosia 4:10.

◀

b

GS Credinţă.

◀

c

D&L 3:20.

◀

20a

GS (a) Merge, (a) merge cu Dumnezeu.

◀

b

GS Speranţă.

◀

c

GS Dragoste.

◀

d

GS (a) Îndura.

◀

21a

Fapte 4:10–12; 2 Ne. 9:41; Alma 37:46; D&L 132:22, 25.

◀

b

Mosia 3:17.

◀

c

GS Isus Hristos—A lua numele lui Isus Hristos asupra noastră.

◀

d

Mat. 7:28; Ioan 7:16–17.

◀

e

GS Dumnezeu, divinitate.

◀

f

3 Ne. 11:27, 35–36. GS Unitate.

Capitolul 32

Îngerii vorbesc prin puterea Duhului Sfânt—Oamenii trebuie să se roage şi să dobândească cunoaştere pentru ei înşişi de la Duhul Sfânt. Circa 559–545 î.H.

1 Şi acum iată, fraţii mei preaiubiţi, cred că voi cântăriţi întrucâtva în inimile voastre ceea ce trebuie să faceţi după ce aţi intrat pe cale. Dar iată, de ce cântăriţi lucrurile acestea în inimile voastre?

2 Nu vă aduceţi aminte că v-am spus că după ce aţi aprimit Duhul Sfânt veţi putea vorbi pe blimba îngerilor? Şi acum, cum aţi putea vorbi pe limba îngerilor dacă nu prin Duhul Sfânt?

3 aÎngerii vorbesc prin puterea Duhului Sfânt; prin urmare, ei vorbesc cuvintele lui Hristos. Prin urmare, vă zic vouă, bospătaţi-vă din cuvintele lui Hristos; căci iată, cuvintele lui Hristos vă vor spune toate lucrurile pe care trebuie să le faceţi.

4 Prin urmare acum, după ce am spus aceste cuvinte, dacă nu le puteţi înţelege, este pentru că nu aîntrebaţi şi nici nu bateţi la uşă; prin urmare, nu sunteţi aduşi la lumină, ci trebuie să pieriţi în întuneric.

5 Căci iată, iarăşi vă spun că, dacă veţi intra pe această cale şi veţi primi Duhul Sfânt, El vă va arăta toate lucrurile pe care trebuie să le faceţi.

6 Iată, aceasta este doctrina lui Hristos şi nu va mai fi nici o altă doctrină dată până când El Însuşi nu vi se va aarăta vouă în carne. Şi atunci când El Însuşi vi se va arăta vouă în carne, voi va trebui să faceţi lucrurile pe care El vi le va spune.

7 Şi acum eu, Nefi, nu pot să spun mai mult; Spiritul îmi opreşte vorbirea şi sunt lăsat să jelesc din cauza anecredinţei şi a ticăloşiei şi a ignoranţei şi a încăpăţânării oamenilor; căci ei nu vor căuta cunoaştere şi nici nu vor înţelege marea cunoaştere când aceasta le este dată lor clar, chiar atât de bclar cât poate fi un cuvânt.

8 Şi acum, fraţii mei preaiubiţi, simt că încă mai cântăriţi în inimile voastre; şi mă întristează că trebuie să vorbesc despre lucrul acesta. Căci dacă voi aţi asculta de Spiritul care îl aînvaţă pe om să se roage, aţi şti că trebuie să vă rugaţi; căci spiritul cel brău nu îl învaţă pe om să se roage, ci îl învaţă că nu trebuie să se roage.

9 Dar iată, vă spun că voi trebuie întotdeauna să vă arugaţi şi să nu vă descurajaţi; că voi nu trebuie să faceţi nimic pentru Domnul până când în primul rând nu vă rugaţi Tatălui în bnumele lui Hristos ca El să sfinţească fapta voastră pentru voi înşivă, pentru ca fapta voastră să fie pentru cbinele sufletului vostru.

◀

2a

3 Ne. 9:20.

◀

b

2 Ne. 31:13.

◀

3a

GS Îngeri.

◀

b

Ier. 15:16.

◀

4a

GS (a) Cere.

◀

6a

3 Ne. 11:8.

◀

7a

GS Necredinţă.

◀

b

2 Ne. 31:2–3; Iacov 4:13.

◀

8a

GS Rugăciune.

◀

b

Mosia 4:14. GS Diavol.

◀

9a

3 Ne. 20:1; D&L 75:11.

◀

b

Moise 5:8.

◀

c

Alma 34:27.

Capitolul 33

Cuvintele lui Nefi sunt adevărate—Ele mărturisesc despre Hristos—Cei care cred în Hristos vor crede în cuvintele lui Nefi, care vor sta ca o mărturie la scaunul de judecată. Circa 559–545 î.H.

1 Şi acum eu, Nefi, nu pot scrie toate lucrurile care au fost predicate poporului meu; şi nici nu sunt apriceput la scris, la fel ca la vorbă; căci atunci când un om bvorbeşte prin puterea Duhului Sfânt, puterea Duhului Sfânt îi duce vorba în inimile copiilor oamenilor.

2 Dar iată, mulţi îşi aîmpietresc inimile împotriva Spiritului Sfânt, încât El nu are nici un loc în ei; prin urmare, ei aruncă multe lucruri care sunt scrise şi le consideră ca fiind lucruri de nimic.

3 Dar eu, Nefi, am scris ceea ce am scris şi le consider de mare avaloare, mai ales pentru poporul meu. Căci ziua mă brog tot timpul pentru ei, iar noaptea ochii mei udă perna din cauza lor; şi eu Îl implor pe Dumnezeul meu în credinţă şi ştiu că El va auzi plânsul meu.

4 Şi ştiu că Domnul Dumnezeu va sfinţi rugăciunile mele pentru câştigul poporului meu. Şi cuvintele pe care le-am scris în slăbiciune vor fi aîntărite pentru ei; căci aceasta îi va bconvinge să facă bine; îi va învăţa despre strămoşii lor; şi le va vorbi despre Isus şi îi va convinge să creadă în El şi să rabde până la sfârşit, care este viaţa cveşnică.

5 Şi cuvintele vorbesc cu aasprime împotriva păcatului, potrivit blimpezimii adevărului; prin urmare, nici un om nu va fi mânios din cauza cuvintelor pe care le-am scris, decât dacă el aparţine spiritului diavolului.

6 Eu mă bucur de claritate; mă bucur de adevăr; mă bucur de-al meu Isus, căci El mi-a amântuit sufletul din iad.

7 Eu am acaritate pentru poporul meu şi mare credinţă în Hristos că voi întâlni multe suflete curate la scaunul Lui de judecată.

8 Eu am caritate pentru aiudei—Eu spun iudeu pentru că mă refer la cei din care mă trag.

9 De asemenea, am caritate pentru aneamuri. Dar iată, nu pot spera în nici unul, cu excepţia acelora care se vor bîntoarce la Hristos şi vor intra prin poarta cstrâmtă şi vor dmerge pe calea edreaptă care duce la viaţă, şi vor continua să meargă pe cale până la sfârşitul zilei de încercare.

10 Şi acum, fraţii mei preaiubiţi, precum şi voi iudeilor şi voi toţi de la marginile pământului, ascultaţi aceste cuvinte şi acredeţi în Hristos; şi dacă nu credeţi în aceste cuvinte, credeţi în Hristos. Şi dacă credeţi în Hristos, atunci voi veţi crede în aceste bcuvinte, căci ele sunt ccuvintele lui Hristos şi El mi le-a dat mie; şi ele îi dînvaţă pe toţi oamenii că ar trebui să facă bine.

11 Şi dacă ele nu sunt cuvintele lui Hristos, judecaţi voi—căci Hristos vă va arăta cu aputere şi mare slavă că acestea sunt cuvintele Sale, în ultima zi; iar voi şi cu mine vom sta faţă în faţă dinaintea bjudecăţii Lui; şi veţi şti că mie mi s-a poruncit de către El ca să scriu aceste lucruri, în ciuda slăbiciunii mele.

12 Şi mă rog Tatălui, în numele lui Hristos, ca mulţi dintre noi, dacă nu toţi, să poată fi salvaţi în aîmpărăţia Lui în acea mare şi ultimă zi.

13 Şi acum, fraţii mei preaiubiţi, toţi cei care sunteţi din casa lui Israel şi voi toţi de la marginile pământului, vă vorbesc ca glasul unuia care astrigă din ţărână: Bun rămas până când acea zi mare va veni.

14 Iar voi care nu vreţi să vă împărtăşiţi din bunătatea lui Dumnezeu şi să respectaţi acuvintele iudeilor, precum şi bcuvintele mele şi cuvintele care vor ieşi din gura Mielului lui Dumnezeu, iată, eu vă las o urare nepieritoare de rămas bun, căci aceste cuvinte vă vor ccondamna în ultima zi.

15 Căci ceea ce pecetluiesc pe pământ va fi adus împotriva voastră la scaunul de ajudecată; căci aşa mi-a poruncit Domnul mie, iar eu trebuie să mă supun. Amin.

◀

1a

Eter 12:23–24.

◀

b

D&L 100:7–8.

◀

2a

Hel. 6:35–36.

◀

3a

GS Scripturi—Valoarea scripturilor.

◀

b

Enos 1:9–12; C. lui M. 1:8.

◀

4a

Eter 12:26–27.

◀

b

Moro. 7:13.

◀

c

GS Viaţă veşnică.

◀

5a

1 Ne. 16:1–3; 2 Ne. 9:40.

◀

b

2 Ne. 31:3; Iacov 4:13.

◀

6a

GS Mântuire, (a) mântui, mântuit.

◀

7a

GS Caritate.

◀

8a

GS Iudei.

◀

9a

GS Neamuri.

◀

b

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

c

2 Ne. 9:41.

◀

d

GS (a) Merge, (a) merge cu Dumnezeu.

◀

e

Hel. 3:29–30; D&L 132:22.

◀

10a

GS (a) Crede.

◀

b

GS Cartea lui Mormon.

◀

c

Moro. 10:27–29.

◀

d

2 Ne. 25:28.

◀

11a

Eter 5:4; Moro. 7:35.

◀

b

Apoc. 20:12; Moro. 10:34.

◀

12a

GS Gloria celestială.

◀

13a

Isa. 29:4; 2 Ne. 26:16.

◀

14a

GS Biblie.

◀

b

GS Cartea lui Mormon.

◀

c

2 Ne. 29:11; Eter 4:8–10.

◀

15a

C. lui M. 1:11.

Cartea lui Iacov
Fratele lui Nefi

Cuvintele predicilor lui către fraţii săi. El îl face de ruşine pe cel care va încerca să răstoarne doctrina lui Hristos. Câteva cuvinte despre istoria poporului lui Nefi.

Capitolul 1

1 Iacov şi Iosif încearcă să-i convingă pe oameni să creadă în Hristos şi să ţină poruncile Lui—Nefi moare—Ticăloşia predomină printre nefiţi. Circa 544–421 î.H.

1 Căci iată, s-a întâmplat că cincizeci şi cinci de ani trecuseră de când Lehi a plecat din Ierusalim; prin urmare, Nefi mi-a dat mie, aIacov, o bporuncă despre plăcile cele cmici, pe care sunt gravate aceste lucruri.

2 Şi el mi-a dat mie, Iacov, porunca să scriu pe aceste plăci câteva din lucrurile pe care le consider ca fiind deosebit de preţioase; că nu ar trebui să tratez, decât în treacăt, istoria acestui popor care este numit poporul lui Nefi.

3 Căci el a spus că istoria poporului său trebuie să fie gravată pe celelalte plăci ale sale şi că eu trebuie să păstrez aceste plăci şi să le înmânez seminţiei mele din generaţie în generaţie.

4 Şi dacă a fost predică sfântă, revelaţie care era mare sau profeţii, eu trebuia să gravez apunctele lor principale pe aceste plăci şi să mă aplec asupra lor pe cât de mult posibil, de dragul lui Hristos şi de dragul poporului nostru.

5 Căci datorită credinţei şi a neliniştii mari ni s-a făcut nouă într-adevăr cunoscut despre poporul nostru, despre ce lucruri ar trebui să i se aîntâmple.

6 Şi noi, de asemenea, am avut multe revelaţii şi spiritul multor profeţii; prin urmare am ştiut despre aHristos şi Împărăţia Lui care va veni.

7 Prin urmare, am lucrat cu sârguinţă printre oamenii noştri ca să-i convingem să avină la Hristos şi să se împărtăşească din bunătatea lui Dumnezeu, ca ei să poată să intre în bodihna Lui, exceptând cazul în care El va jura în mânia sa că ei nu vor cintra acolo, ca în drăzvrătirea din zilele ispitei în timp ce copiii lui Israel erau în epustiu.

8 Prin urmare, să dea Dumnezeu ca noi să putem să-i convingem pe toţi oamenii să nu se arăzvrătească împotriva lui Dumnezeu şi să bprovoace mânia Lui, ci ca toţi să creadă în Hristos şi să se gândească la moartea Lui şi să-I poarte ccrucea şi să ducă ruşinea lumii; prin urmare, eu, Iacov, iau asupra mea să îndeplinesc poruncile fratelui meu, Nefi.

9 Acum Nefi a început să îmbătrânească şi a văzut că în curând trebuia să amoară; prin urmare, a buns pe un om să fie rege şi domnitor asupra poporului său acum, potrivit cu domnia cregilor.

10 Deoarece poporul l-a iubit foarte mult pe Nefi, el fiind un mare apărător al lor, mânuind cu dibăcie asabia lui Laban în apărarea lor şi lucrând toată viaţa pentru bunăstarea lor—

11 Prin urmare, poporul dorea să păstreze numele lui în memorie. Iar cei care au domnit după el au fost numiţi de popor al doilea Nefi, al treilea Nefi şi aşa mai departe, potrivit cu domnia regilor; şi aşa au fost numiţi de popor, indiferent de numele lor.

12 Şi s-a întâmplat că Nefi a murit.

13 Şi acum, cei care nu erau alamaniţi erau bnefiţi; cu toate acestea erau numiţi nefiţi, iacoviţi, iosefiţi, czoramiţi, lamaniţi, lemueliţi şi ismaeliţi.

14 Dar eu, Iacov, nu îi voi deosebi după aceste nume, ci îi voi anumi lamaniţi pe cei care caută să distrugă poporul lui Nefi, iar pe cei care sunt de partea lui Nefi îi voi numi bnefiţi sau cpoporul lui Nefi, după domnia regilor.

15 Şi acum s-a întâmplat că poporul lui Nefi, sub domnia celui de al doilea rege, a început să se împietrească în inimă şi să se dedea întrucâtva la unele practici păcătoase, ca cele ale lui David în vechime, dorind multe aneveste şi concubine, la fel ca şi Solomon, fiul lui.

16 Da, şi ei, de asemenea, au început să caute mult aur şi argint şi au început să crească întrucâtva în mândrie.

17 Prin urmare eu, Iacov, le-am dat lor aceste cuvinte aşa cum i-am învăţat în atemplu, având mai întâi bmisiunea mea de la Domnul.

18 Căci eu, Iacov, şi fratele meu Iosif, am fost arânduiţi preoţi şi învăţători ai acestui popor de către mâna lui Nefi.

19 Şi am îndeplinit cu credinţa şi sârguinţă aslujba noastră pentru Domnul, luând bresponsibilitătea asupra noastră, răspunzând pentru păcatele poporului cu capul nostru dacă nu l-am învăţat cuvântul lui Dumnezeu cu toată sârguinţa; prin urmare, lucrând cu toată puterea noastră ca csângele lor să nu fie pe veşmintele noastre; altfel, sângele lui va fi pe veşmintele noastre şi noi nu vom fi găsiţi fără pată în ultima zi.

◀

1a

GS Iacov, fiul lui Lehi.

◀

b

Iacov 7:27.

◀

c

2 Ne. 5:28–33; Iacov 3:13–14. GS Plăci.

◀

4a

I.E. lucrurile predominante, importante.

◀

5a

1 Ne. 12.

◀

6a

1 Ne. 10:4–11; 19:8–14.

◀

7a

2 Ne. 9:41; Omni 1:26; Moro. 10:32.

◀

b

GS Odihnă.

◀

c

Num. 14:23; Deut. 1:35–37; D&L 84:23–25.

◀

d

Evr. 3:8.

◀

e

Num. 26:65; 1 Ne. 17:23–31.

◀

8a

GS Răzvrătire.

◀

b

1 Ne. 17:30; Alma 12:36–37; Hel. 7:18.

◀

c

TJS, Mat. 16:25–26; Luca 14:27.

◀

9a

2 Ne. 1:14.

◀

b

GS (a) Unge.

◀

c

2 Ne. 6:2; Iarom 1:7.

◀

10a

1 Ne. 4:9; 2 Ne. 5:14; C. lui M. 1:13; Mosia 1:16; D&L 17:1.

◀

13a

Enos 1:13; D&L 3:18.

◀

b

GS Nefiţi.

◀

c

1 Ne. 4:35; 4 Ne. 1:36–37.

◀

14a

Mosia 25:12; Alma 2:11.

◀

b

2 Ne. 4:11.

◀

c

2 Ne. 5:9.

◀

15a

D&L 132:38–39.

◀

17a

2 Ne. 5:16. GS Templu, Casa Domnului.

◀

b

GS (a) Chema, chemat de Dumnezeu, chemare.

◀

18a

2 Ne. 5:26.

◀

19a

GS Oficiu, oficiant.

◀

b

D&L 107:99–100. GS Administrator, administraţie.

◀

c

2 Ne. 9:44.

Capitolul 2

Iacov denunţă dragostea pentru bogăţii, mândria şi lipsa de castitate—Oamenii pot căuta bogăţii ca să-i ajute pe semenii lor—Iacov condamnă practica nepermisă a căsătoriei multiple—Domnul se bucură de castitatea femeilor. Circa 544–421 î.H.

1 Cuvintele pe care Iacov, fratele lui Nefi, le-a vorbit către poporul lui Nefi, după moartea lui Nefi:

2 Şi acum, fraţii mei preaiubiţi, eu, Iacov, potrivit răspunderii pe care o am faţă de Domnul, ca să îndeplinesc cu credinţa şi sârguinţa şi cumpatare slujba mea şi ca să scap de păcatele voastre de pe veşmintele mele, vin la templu în ziua aceasta pentru ca să vă declar cuvântul lui Dumnezeu.

3 Şi voi înşivă ştiţi că până acum am fost sârguincios în slujba chemării mele; dar în ziua aceasta mă simt mult mai împovărat de dorinţa şi neliniştea pentru bunăstarea sufletelor voastre decât am fost până acum.

4 Căci iată, până acum aţi fost supuşi cuvântului Domnului, pe care eu vi l-am dat.

5 Dar iată, ascultaţi-mă şi aflaţi că, cu ajutorul Creatorului Atotputernic al cerului şi al pământului, vă pot spune ceva despre agândurile voastre, vă pot spune că voi aţi început să lucraţi în păcat, care mie mi se pare un lucru abominabil, da, şi lucru abominabil pentru Dumnezeu.

6 Da, aceasta îmi întristează sufletul şi mă face să mă fac mic de ruşine în faţa Făcătorului meu, că trebuie să depun mărturie despre ticăloşia inimilor voastre.

7 Şi, de asemenea, mă întristează că trebuie să folosesc cuvinte atât de atăioase despre voi în faţa nevestelor voastre şi a copiilor voştri, sentimentele multora dintre ei fiind foarte gingaşe şi bcurate şi delicate înaintea lui Dumnezeu, ceea ce este plăcut lui Dumnezeu;

8 Şi cred că au venit aici ca să asculte acuvântul plăcut al lui Dumnezeu, da, cuvântul care vindecă sufletul rănit.

9 Prin urmare, sufletul meu este îngreunat pentru că sunt constrâns, din cauza poruncii stricte pe care am primit-o de la Dumnezeu, ca să vă cert din cauza crimelor voastre, să măresc rănile celor care sunt deja răniţi, în loc să alin şi să vindec rănile lor; iar cei care nu au fost răniţi, în loc să se ospăteze din cuvântul plăcut al lui Dumnezeu, au cuţite care le străpung sufletele şi le rănesc minţile delicate.

10 Dar, în ciuda măreţiei datoriei, trebuie să fac aşa cum cer aporuncile stricte ale lui Dumnezeu şi să vă vorbesc despre ticăloşia voastră şi lucrurile voastre abominabile în prezenţa celor cu inima pură şi a acelora cu inima frântă, precum şi sub privirea ochiului bpătrunzător al lui Dumnezeu cel Atotputernic.

11 Prin urmare, trebuie să vă spun adevărul, potrivit alimpezimii cuvântului lui Dumnezeu. Căci iată, aşa cum L-am întrebat pe Domnul, aşa a venit cuvântul către mine, zicând: Iacov, du-te mâine la templu şi vesteşte cuvântul pe care ţi-l voi da pentru poporul acesta.

12 Şi iată acum, fraţii mei, acesta este cuvântul pe care vi-l anunţ, că mulţi dintre voi au început să caute aur şi argint şi tot felul de ametale preţioase care abundă din plin în această ţară, care este o bţară a făgăduinţei pentru voi şi pentru seminţia voastră.

13 Iar providenţa v-a zâmbit în felul cel mai plăcut, aşa încât aţi primit multe bogăţii; şi pentru că unii dintre voi au primit mai din abundenţă decât fraţii voştri, aţi acrescut în mândria inimilor voastre şi umblaţi cu încăpăţânare şi cu capul pe sus din cauza hainelor voastre scumpe şi-i persecutaţi pe fraţii voştri pentru că voi socotiţi că sunteţi mai buni decât ei.

14 Şi acum, fraţii mei, credeţi că Dumnezeu vă iartă pentru aceasta? Iată, eu vă spun: Nu. Dar El vă condamnă pe voi, iar de continuaţi să faceţi aceste lucruri, atunci judecata Lui trebuie să vină repede asupra voastră.

15 O, de ar fi să vă arate că El poate să vă străpungă şi cu o singură privire a ochiului Lui vă poate trimite în ţărână!

16 O, de v-ar curăţa de această nedreptate şi lucru abominabil. Şi, o, dacă aţi asculta voi de cuvântul poruncilor Lui şi nu aţi lăsa amândria aceasta a inimilor voastre să vă distrugă sufletele!

17 Gândiţi-vă la fraţii voştri la fel ca la voi înşivă şi fiţi prietenoşi cu toţi şi darnici cu aavuţia voastră, aşa ca şi bei să fie la fel de bogaţi ca voi.

18 Dar înainte de a căuta abogăţii, căutaţi bîmpărăţia lui Dumnezeu.

19 Şi după ce aţi căpătat speranţă în Hristos, veţi căpăta bogăţii, dacă le căutaţi; şi le veţi căuta cu intenţia de a aface bine—de a-i îmbrăca pe cei goi şi a-i hrăni pe cei flămânzi, de a-i elibera pe robi şi de a aduce alinare celor bolnavi şi suferinzi.

20 Şi acum, fraţii mei, v-am vorbit despre mândrie; şi acei dintre voi care v-aţi supărat vecinul şi l-aţi persecutat pentru că aţi fost mândri în inimile voastre, ce spuneţi despre lucrurile pe care Dumnezeu vi le-a dat?

21 Nu credeţi că astfel de lucruri sunt abominabile în faţa Celui care a creat toate trupurile? Şi orice fiinţă este la fel de valoroasă în faţa Lui ca şi oricare alta. Şi orice trup este din ţărână; şi pentru acelaşi scop El le-a creat, ca să ţină aporuncile Lui şi să-L slăvească pe El în vecii vecilor.

22 Şi acum, termin de vorbit despre această mândrie. Şi dacă n-ar trebui să vă vorbesc despre o crimă şi mai mare, inima mea s-ar bucura foarte mult datorită vouă.

23 Dar cuvântul lui Dumnezeu mă apasă din cauza crimelor voastre mai mari. Căci iată, aşa spune Domnul: Poporul acesta a început să crească în nedreptate; ei nu înţeleg scripturile, căci ei caută să se scuze atunci când preacurvesc, din cauza lucrurilor care au fost scrise despre David şi Solomon, fiul lui.

24 Iată, David şi aSolomon într-adevăr au avut multe bneveste şi concubine, lucru care a fost abominabil în faţa Mea, zice Domnul.

25 Prin urmare, astfel zice Domnul, Eu am condus acest popor afară din Ierusalim, prin puterea braţului Meu, pentru ca să pot creşte o ramură adreaptă din rodul coapselor lui Iosif.

26 Prin urmare Eu, Domnul Dumnezeu, nu voi permite ca acest popor să facă la fel ca cei din vechime.

27 Prin urmare, fraţii mei, ascultaţi-mă şi auziţi cuvântul Domnului: Căci să nu fie nici un om printre voi care să aibă mai mult decât o asingură nevastă; şi să nu aibă nici o concubină.

28 Căci Eu, Domnul Dumnezeu, Mă bucur de acastitatea femeilor. Iar curviile sunt lucruri abominabile în faţa Mea; astfel spune Domnul oştirilor.

29 Prin urmare, acest popor va trebui să ţină poruncile Mele, spune Domnul oştirilor, dacă nu, ablestemat va fi pământul din cauza lor.

30 Căci, dacă vreau, a spus Domnul oştirilor, să cresc aseminţiei pentru Mine, Eu voi porunci poporului Meu; altfel, ei vor trebui să asculte de aceste lucruri.

31 Căci iată Eu, Domnul, am văzut supărarea şi am auzit jelirea fiicelor poporului Meu în ţara Ierusalimului, da, şi în toate ţările poporului Meu, din cauza ticăloşiei şi a lucrurilor abominabile ale bărbaţilor lor.

32 Şi Eu nu voi permite, spune Domnul oştirilor, ca strigătele fiicelor frumoase ale acestui popor, pe care Eu le-am condus afară din ţara Ierusalimului, să vină la Mine împotriva bărbaţilor poporului Meu, a spus Domnul oştirilor.

33 Căci ei nu vor duce pe fiicele poporului Meu în robie datorită bunătăţii lor, căci altfel voi abate asupra lor un blestem dureros, chiar până la distrugere; căci ei nu trebuie să apreacurvească la fel ca cei din vechime, a spus Domnul oştirilor.

34 Şi acum iată, fraţii mei, voi ştiţi că aceste porunci au fost date tatălui nostru, Lehi; prin urmare, le-aţi cunoscut dinainte; şi aţi suferit o mare condamnare; căci aţi făcut acele lucruri pe care nu trebuia să le faceţi.

35 Iată, aţi făcut anedreptăţi mai mari decât lamaniţii, fraţii noştri. Voi aţi frânt inimile blândelor voastre neveste şi aţi pierdut încrederea copiilor voştri, pentru că sunteţi un exemplu rău pentru ei; iar suspinele inimilor lor se înalţă până la Dumnezeu împotriva voastră. Şi din cauza stricteţii cuvântului lui Dumnezeu, care coboară împotriva voastră, multe inimi au murit străpunse de răni adânci.

◀

5a

Alma 12:3; D&L 6:16. GS Dumnezeu, divinitate.

◀

7a

D&L 121:43.

◀

b

GS Virtute.

◀

8a

Alma 31:5.

◀

10a

GS Poruncile lui Dumnezeu.

◀

b

2 Ne. 9:44.

◀

11a

2 Ne. 25:4; 31:2–3.

◀

12a

1 Ne. 18:25; Hel. 6:9–11; Eter 10:23.

◀

b

1 Ne. 2:20. GS Pământul făgăduinţei.

◀

13a

Morm. 8:35–39.

◀

16a

GS Mândrie.

◀

17a

GS Bunăstare; Milostenie.

◀

b

4 Ne. 1:3.

◀

18a

1 Regi 3:11–13; Marcu 10:17–27; 2 Ne. 26:31; D&L 6:7. GS Bogăţii.

◀

b

Luca 12:22–31.

◀

19a

Mosia 4:26.

◀

21a

D&L 11:20; Avr. 3:25–26.

◀

24a

1 Regi 11:1; Neemia 13:25–27.

◀

b

1 Regi 11:1–3; Ezra 9:1–2; D&L 132:38–39.

◀

25a

Gen. 49:22–26; Amos 5:15; 2 Ne. 3:5; Alma 26:36. GS Lehi, tatăl lui Nefi.

◀

27a

D&L 42:22; 49:16. GS Căsătorie, (a) se căsători.

◀

28a

GS Castitate.

◀

29a

Eter 2:8–12.

◀

30a

Mal. 2:15; D&L 132:61–66.

◀

33a

GS Imoralitate sexuală; Senzual, senzualitate.

◀

35a

Iacov 3:5–7.

Capitolul 3

Cei cu inima pură primesc cuvântul plăcut al lui Dumnezeu—Dreptatea lamaniţilor este mai mare decât cea a nefiţilor—Iacov avertizează împotriva imoralităţii, lascivităţii şi oricărui păcat. Circa 544–421 î.H.

1 Dar iată eu, Iacov, aş dori să vă spun vouă, celor care sunteţi cu inimile pure. Priviţi către Dumnezeu cu fermitatea minţii şi rugaţi-vă la El cu credinţă mare, iar El vă va consola în suferinţele voastre şi vă va lua apărarea şi va trimite dreptate asupra acelora care caută să vă distrugă.

2 O, voi toţi cei care sunteţi cu inimile pure, ridicaţi-vă capul şi primiţi cuvântul plăcut al lui Dumnezeu şi ospătaţi-vă din dragostea Lui; căci voi puteţi să faceţi aceasta, dacă minţile voastre sunt aneclintite, în vecii vecilor.

3 Dar vai, vai de voi, cei care nu sunteţi cu inimile curate, care sunteţi amurdari în această zi în faţa lui Dumnezeu; căci dacă nu vă pocăiţi, ţara este blestemată din cauza voastră; şi lamaniţii, care nu sunt murdari ca voi şi totuşi sunt bblestemaţi cu un blestem dureros, vă vor asupri chiar până la distrugere.

4 Şi repede va veni timpul când, dacă nu vă pocăiţi, ei vor stăpâni ţara moştenirii voastre, iar Domnul Dumnezeu îi va aconduce pe cei drepţi afară dintre voi.

5 Iată, lamaniţii, fraţii voştri, pe care îi urâţi din cauza murdăriei lor şi a blestemului care a venit asupra pielii lor, sunt mai drepţi decât voi; căci ei nu au auitat porunca Domnului care a fost dată tatălui nostru—cum că ei trebuie să aibă o singură nevastă şi că nu trebuie să aibă nici o concubină şi că nici o curvie nu trebuie să existe printre ei.

6 Şi acum, ei sunt atenţi să ţină această poruncă; prin urmare, pentru că sunt atenţi în ţinerea acestei porunci, Domnul Dumnezeu nu-i va distruge, ci va fi amilos cu ei; şi într-o zi, ei vor deveni un popor binecuvântat.

7 Iată, bărbaţii lor îşi aiubesc nevestele şi nevestele lor îşi iubesc bărbaţii; şi bărbaţii şi nevestele îşi iubesc copiii; iar necredinţa şi ura lor faţă de voi sunt din cauza nedreptăţii strămoşilor lor; prin urmare, cu cât sunteţi voi mai buni decât ei în ochii Marelui Creator al vostru?

8 O, fraţii mei, mă tem că, dacă nu vă pocăiţi de păcatele voastre, pielea lor va fi mai albă decât a voastră atunci când veţi fi aduşi împreună cu ei în faţa tronului lui Dumnezeu.

9 Prin urmare, vă dau o poruncă, ce este cuvântul lui Dumnezeu, ca să nu mai rostiţi injurii împotriva lor din cauza întunecimii pielii lor; şi nici nu trebuie să rostiţi injurii împotriva lor din cauza murdăriei lor; ci trebuie să vă amintiţi de propria voastră murdărie şi să vă aduceţi aminte că murdăria lor a venit din cauza strămoşilor lor.

10 Prin urmare, trebuie să vă aduceţi aminte de acopiii voştri, cum le-aţi îndurerat inimile din cauza exemplului vostru dat în faţa lor; şi, de asemenea, aduceţi-vă aminte că, din cauza murdăriei voastre, puteţi să-i aduceţi pe copiii voştri la distrugere, iar păcatele lor să se adune pe capul vostru în ultima zi.

11 O, fraţii mei, ascultaţi de cuvintele mele; îviaţi înzestrările sufletelor voastre; scuturaţi-vă, ca să vă puteţi atrezi din somnul morţii; şi depărtaţi-vă de chinurile biadului ca să nu deveniţi cîngerii diavolului şi să fiţi aruncaţi în acel lac de foc şi pucioasă care este cea de a doua dmoarte.

12 Şi acum eu, Iacov, am spus multe alte lucruri către poporul lui Nefi, avertizându-i împotriva aimoralităţii, blascivităţii şi oricărui alt fel de păcat, spunându-le care sunt urmările groaznice ale acestora.

13 Şi nici a suta parte din întâmplările acestui popor, care a început să fie numeros, nu poate fi scrisă pe aaceste plăci; dar multe din întâmplările lor sunt scrise pe plăcile mai mari, războaiele şi conflictele lor şi domnia regilor lor.

14 Aceste plăci sunt numite plăcile lui Iacov şi au fost făcute de mâna lui Nefi. Şi astfel pun capăt vostirii acestor cuvinte.

◀

2a

Alma 57:26–27.

◀

3a

GS Murdărie, necurăţenie.

◀

b

1 Ne. 12:23.

◀

4a

Omni 1:5–7, 12–13.

◀

5a

Iacov 2:35.

◀

6a

2 Ne. 4:3, 6–7; Hel. 15:10–13.

◀

7a

GS Dragoste; Familia.

◀

10a

GS Copil, copii.

◀

11a

Alma 5:6–9.

◀

b

GS Iad.

◀

c

2 Ne. 9:8–9.

◀

d

GS Moarte spirituală.

◀

12a

GS Imoralitate.

◀

b

GS Poftă; Răutate, rău.

◀

13a

1 Ne. 19:1–4; Iacov 1:1–4.

Capitolul 4

Toţi profeţii Îl preaslăvesc pe Tatălui în numele lui Hristos—Jertfirea lui Isaac de către Avraam a fost asemănătoare cu jertfirea de către Dumnezeu a Singurului Său Născut—Oamenii trebuie să se împace cu Dumnezeu prin Ispăşire—Iudeii vor respinge piatra de temelie. Circa 544–421 î.H.

1 Acum iată, s-a întâmplat că eu, Iacov, am slujit mult poporului meu în cuvinte (şi nu pot să scriu decât o mică parte din cuvintele mele din cauza greutăţii de a grava cuvintele pe plăci); şi noi ştim că lucrurile pe care le scriem pe plăci trebuie să rămână;

2 Dar orice lucru pe care îl scriem pe altceva în afară de plăci trebuie să piară şi să dispară; dar noi putem să scriem câteva cuvinte pe plăci care vor da copiilor noştri şi fraţilor noştri preaiubiţi ceva cunoaştere despre noi sau despre strămoşii lor—

3 Acum noi ne bucurăm de aceasta; şi lucrăm din greu ca să gravăm aceste cuvinte pe plăci, sperând că fraţii noştri preaiubiţi şi copiii noştri le vor primi cu inimi recunoscătoare şi le vor lua în consideraţie ca să înveţe cu bucurie, nu cu tristeţe şi nici cu frică, despre strămoşii lor dintâi.

4 Căci cu acest scop am scris aceste lucruri, pentru ca ei să ştie că noi L-am acunoscut pe Hristos şi că am avut speranţă în slava Lui multe sute de ani înaintea venirii Lui; şi nu numai noi am avut speranţă în slava Lui, ci şi toţi bprofeţii sfinţi care au fost înaintea noastră.

5 Iată, ei au crezut în Hristos şi L-au preaslăvit pe Tatăl în numele Lui şi, de asemenea, noi apreaslăvim pe Tatăl în numele Lui. Şi pentru acest scop ţinem blegea lui Moise, care ne cîndreaptă sufletele către El; şi datorită acestui fapt ea este sfinţită pentru noi în dreptate, tot aşa cum ea a fost dată lui Avraam în pustiu, ca el să se supună poruncilor lui Dumnezeu jertfind pe fiul său Isaac, ceea ce se aseamănă cu jertfirea de către Dumnezeu a dSingurului Său Născut.

6 Prin urmare, îi cercetăm pe profeţi şi avem multe revelaţii şi spiritul aprofeţiei; şi având toate aceste bmărturii, noi căpătăm o speranţă şi credinţa noastră devine nestrămutată, într-atât, încât într-adevăr putem să cporuncim în dnumele lui Isus şi atunci chiar şi copacii ni se supun nouă, ori munţii sau valurile mării.

7 Şi totuşi, Domnul Dumnezeu ne arată aslăbiciunea noastră ca să ştim că, prin harul Lui şi prin marea Lui bunăvoinţă faţă de copiii oamenilor, avem puterea să facem aceste lucruri.

8 Iată, mari şi minunate sunt lucrările Domnului. Cât de anepătrunse sunt adâncimile bmisterelor Lui; şi este imposibil ca omul să înţeleagă toate căile Lui. Şi nici un om nu ccunoaşte dcăile Lui decât dacă îi sunt revelate; prin urmare fraţilor, nu dispreţuiţi revelaţiile lui Dumnezeu.

9 Căci iată, prin puterea acuvântului Lui a venit bomul pe faţa pământului, pământ care a fost creat prin puterea cuvântului Lui. Prin urmare, dacă Dumnezeu a putut vorbi şi pământul a fost creat, a vorbit şi omul a fost creat, o, atunci, de ce să nu fie El capabil să poruncească cpământului sau lucrării mâinilor Sale de pe faţa pământului după voinţa şi plăcerea Lui?

10 Prin urmare, fraţilor, nu căutaţi să-L asfătuiţi pe Domnul, ci luaţi sfat din mâna Sa. Căci iată, voi înşivă ştiţi că El sfătuieşte în bînţelepciune şi în dreptate şi în mare milă peste toate lucrările Sale.

11 Prin urmare, fraţi preaiubiţi, fiţi împăcaţi cu El prin aispăşirea lui Hristos, bSingurul Său Fiu Născut, şi veţi putea obţine o cînviere după puterea învierii care este în Hristos şi veţi fi prezentaţi ca dprimele roade ale lui Hristos către Dumnezeu, având credinţă şi obţinand bună-speranţă de slavă în El înainte ca El Însuşi să se arate în trup.

12 Şi acum, preaiubiţilor, nu vă minunaţi că vă spun aceste lucruri; căci de ce să nu avorbesc despre ispăşirea lui Hristos şi să ajung la o înţelegere deplină a Lui ca şi la cunoaşterea învierii şi a lumii care va veni?

13 Iată, fraţii mei, pe cel care profeţeşte, lăsaţi-l să profeţească pentru înţelegerea oamenilor; căci aSpiritul vorbeşte adevărul şi nu minte. Prin urmare, el vorbeşte despre lucruri aşa cum bsunt ele într-adevăr şi despre lucruri aşa cum ele într-adevăr vor fi; prin urmare, aceste lucruri ne sunt arătate climpede pentru salvarea sufletelor noastre. Dar iată, noi nu suntem singurii martori ai acestor lucruri; căci Dumnezeu, de asemenea, le-a cuvântat către profeţii din vechime.

14 Dar iată, iudeii au fost un popor aîncăpăţânat; şi ei au bdispreţuit cuvintele clare şi au ucis profeţii şi au căutat lucruri pe care ei nu le-au putut înţelege. Prin urmare, din cauza corbirii lor, care orbire a venit pentru că s-au uitat dincolo de limite, ei trebuie să cadă; căci Dumnezeu a îndepărtat claritate Lui de la ei şi le-a dat multe lucruri pe care ei nu le dpot înţelege, pentru că ei au dorit aceasta. Şi pentru că au dorit aceasta, Dumnezeu a făcut aşa ca ei să se împiedice.

15 Şi acum eu, Iacov, sunt condus de Spirit ca să profeţesc; căci îmi dau seama, prin lucrarea Spiritului care este în mine, că prin aîmpiedicarea iudeilor, ei vor brespinge cpiatra pe care puteau să zidească şi să aibă o temelie sigură.

16 Dar iată, potrivit scripturilor, această apiatră va deveni marea şi ultima şi unica btemelie sigură pe care iudeii pot zidi.

17 Şi acum, preaiubiţii mei, cum este posibil ca aceştia, după ce au respins temelia cea sigură, să amai poată zidi pe ea, ca să devină capul pietrei lor unghiulare?

18 Iată, fraţii mei preaiubiţi, vă voi dezvălui acest mister; dacă nu o voi face în vreun fel, mă voi zdruncina din tăria mea în Spirit şi mă voi împiedica din cauza îngrijorării mele foarte mari pentru voi.

◀

4a

GS Isus Hristos.

◀

b

Luca 24:25–27; Iacov 7:11; Mosia 13:33–35; D&L 20:26.

◀

5a

Moise 5:8.

◀

b

2 Ne. 25:24; Iarom 1:11; Mosia 13:27, 30; Alma 25:15–16. GS Legea lui Moise.

◀

c

Gal. 3:24.

◀

d

Gen. 22:1–14; Ioan 3:16–18. GS Singurul Născut.

◀

6a

GS Profeţie, (a) profeţi.

◀

b

GS Martor.

◀

c

GS Putere.

◀

d

Fapte 3:6–16; 3 Ne. 8:1.

◀

7a

Eter 12:27.

◀

8a

Rom. 11:33–36.

◀

b

D&L 19:10; 76:114. GS Tainele lui Dumnezeu.

◀

c

1 Cor. 2:9–16; Alma 26:21–22. GS Cunoaştere.

◀

d

Isa. 55:8–9.

◀

9a

Morm. 9:17; Moise 1:32.

◀

b

GS (a) Crea, creaţie; Om, oameni.

◀

c

Hel. 12:8–17.

◀

10a

2 Ne. 9:28–29; Alma 37:12, 37; D&L 3:4, 13.

◀

b

GS Atotcunoscător; Înţelepciune.

◀

11a

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

b

Evr. 5:9.

◀

c

GS Înviere.

◀

d

Mosia 15:21–23; 18:9; Alma 40:16–21.

◀

12a

2 Ne. 25:26.

◀

13a

GS Adevăr; Duhul Sfânt.

◀

b

D&L 93:24.

◀

c

Alma 13:23.

◀

14a

Mat. 23:37–38; 2 Ne. 25:2.

◀

b

2 Cor. 11:3; 1 Ne. 19:7; 2 Ne. 33:2.

◀

c

Isa. 44:18; Rom. 11:25.

◀

d

2 Ne. 25:1–2.

◀

15a

Isa. 8:13–15; 1 Cor. 1:23; 2 Ne. 18:13–15.

◀

b

1 Ne. 10:11.

◀

c

GS Piatra din capul unghiului; Stâncă.

◀

16a

Ps. 118:22–23.

◀

b

Isa. 28:16; Hel. 5:12.

◀

17a

Mat. 19:30; D&L 29:30.

Capitolul 5

Iacov îl pomeneşte pe Zenos în legătură cu pilda măslinului cultivat şi a celui sălbatic—Ei sunt asemănători lui Israel şi neamurilor—Se prevede împrăştierea şi adunare lui Israel—Se fac aluzii la nefiţi şi lamaniţi şi la întreaga casă a lui Israel—Neamurile vor fi altoite pe Israel—În cele din urmă, via va fi arsă. Circa 544–421 î.H.

1 Iată, fraţii mei, nu vă aduceţi aminte că aţi citit cuvintele profetului aZenos pe care le-a vorbit către casa lui Israel, zicând:

2 Ascultaţi, o, voi casă a lui Israel, şi ascultaţi cuvintele mele, un profet al Domnului.

3 Căci iată, aşa a spus Domnul, Eu te voi asemăna pe tine, o, casă a lui aIsrael, cu un bmăslin cultivat, pe care un om l-a luat şi l-a îngrijit în cvia sa; şi el a crescut şi a îmbătrânit şi a început să se dusuce.

4 Şi s-a întâmplat că stăpânul viei a venit şi a văzut măslinul cum a început să se usuce; şi a spus: Îl voi tunde şi voi prăşi în jurul lui şi-l voi îngrăşa, căci poate va da ramuri tinere şi fragede şi nu va pieri.

5 Şi s-a întâmplat că el l-a tuns şi l-a prăşit şi l-a îngrăşat, după cuvântul lui.

6 Şi s-a întâmplat că după multe zile a început să dea câteva ramuri tinere şi fragede; dar iată, vârful lui principal a început să piară.

7 Şi s-a întâmplat că stăpânul viei a văzut aceasta şi i-a spus slujitorului său: Mă întristează să pierd acest pom; prin urmare, du-te şi adună ramurile de la un măslin asălbatic şi adu-le aici la mine; şi noi vom smulge ramurile principale care au început să se veştejească şi le vom arunca în foc ca să ardă.

8 Şi iată, spune domnul viei, eu dau deoparte multe dintre aceste ramuri tinere şi fragede şi le voi altoi oriunde voi vrea; şi nu-i nimic dacă rădăcina acestui pom va pieri, dacă pot să păstrez roadele lui pentru mine; prin urmare, eu voi lua aceste ramuri tinere şi fragede şi le voi altoi oriunde vreau.

9 Ia ramurile măslinului sălbatic şi altoieşte-le în alocul lor; şi pe acestea pe care le-am smuls, le voi arunca în foc şi le voi arde, ca să nu mai stânjenească pământul viei mele.

10 Şi s-a întâmplat că slujitorul domnului viei a făcut potrivit cuvântul domnului viei şi a altoit ramurile măslinului asălbatic.

11 Şi domnul viei a dat ordin să fie prăşit şi tuns şi îngrăşat, zicând către slujitorul său: Mă întristează că trebuie să pierd acest pom; prin urmare, am făcut aceasta, căci poate voi reuşi să păstrez rădăcinile lui şi ele nu vor pieri ca să le pot păstra pentru mine.

12 Prin urmare, du-te pe drumul tău; observă pomul şi îngrijeşte-l potrivit cuvintelor mele.

13 Şi pe acestea le voi apune în partea cea mai de jos a viei mele, oriunde vreau, asta nu te interesează pe tine; şi eu fac aceasta ca să păstrez pentru mine ramurile fireşti ale pomului; şi, de asemenea, ca să pot să adun pentru mine rodul la timpul potrivit; căci pe mine mă întristează să pierd acest pom şi rodul lui.

14 Şi s-a întâmplat că domnul viei a plecat pe drumul său şi a ascuns ramurile fireşti ale măslinului cultivat în partea cea mai de jos a viei, unele într-o parte şi altele în cealaltă, după dorinţa şi plăcerea lui.

15 Şi s-a întâmplat că a trecut un timp îndelungat şi domnul viei a spus slujitorului său: Vino, hai să mergem jos la vie ca s-o lucrăm.

16 Şi s-a întâmplat că domnul viei şi, de asemenea, slujitorul s-au dus jos la vie ca să muncească. Şi s-a întâmplat că slujitorul a spus stăpânului său: Iată, priveşte aici; uită-te la pom.

17 Şi s-a întâmplat că domnul viei s-a uitat şi a văzut pomul în care ramurile sălbatice de măslin au fost altoite; şi el a crescut şi a început să poarte arod. Şi el a văzut că era bun; iar rodul lui era la fel ca rodul firesc.

18 Şi el i-a spus slujitorului: Iată, ramurile pomului sălbatic au folosit umezeala rădăcinii, aşa încât rădăcina i-a adus multă putere; şi, datorită puterii mari a rădăcinii, ramurile sălbatice au făcut roade altoite. Acum, dacă noi nu am fi altoit aceste ramuri, pomul ar fi pierit. Şi acum, iată, eu voi aduna multe roade pe care pomul le-a făcut; şi roadele acestea le voi aduna la vremea potrivită pentru mine însumi.

19 Şi s-a întâmplat că domnul viei i-a spus slujitorului: Vino, hai să mergem în partea cea mai de jos a viei şi să vedem dacă şi ramurile fireşti ale pomului au făcut multe roade, ca să culeg roadele la vremea potrivită pentru mine însumi.

20 Şi s-a întâmplat că s-au dus acolo unde stăpânul ascunsese ramurile fireşti ale pomului, iar el i-a spus slujitorului: Iată-le; şi el s-a uitat la aprima ramură care a făcut roade multe; şi el, de asemenea, a văzut că erau bune. Şi i-a spus slujitorului: Ia din roadele de acolo şi adună-le la vremea potrivită, ca să le pot păstra pentru mine însumi; căci iată, a spus, eu l-am îngrijit tot acest timp îndelungat, iar el a făcut multe roade.

21 Şi s-a întâmplat că slujitorul a spus către stăpânul său: Cum de ai venit aici ca să plantezi acest pom sau această ramură a pomului? Căci iată, acesta era cel mai rău loc din toată via.

22 Iar domnul viei i-a spus: Nu-mi da sfaturi; eu ştiu că aceasta era o parte proastă a pământului; prin urmare, ţi-am spus, eu l-am îngrijit tot acest timp îndelungat şi iată, vezi acum că a făcut multe roade.

23 Şi s-a întâmplat că domnul viei i-a spus slujitorului său: Priveşte aici; iată, eu am mai plantat încă o ramură a pomului; şi ştii că această bucată de pământ era şi mai proastă decât prima. Dar, priveşte pomul. Eu l-am îngrijit tot acest timp îndelungat şi el a făcut multe roade; de aceea, adună-le şi pune-le la un loc la vremea potrivită, pentru ca eu să le pot păstra pentru mine însumi.

24 Şi s-a întâmplat că domnul viei a spus iarăşi către slujitorul său: Priveşte aici şi iată încă o altă aramură pe care am plantat-o; iată, eu am îngrijit-o şi pe aceasta şi ea a făcut rod.

25 Şi el i-a spus slujitorului: Priveşte aici şi iat-o şi pe ultima. Iată, pe aceasta am plantat-o într-o parte abună de pământ; şi eu am îngrijit-o tot acest timp îndelungat şi numai o parte a pomului a făcut roade altoite, iar bcealaltă parte a făcut roade sălbatice; iată, eu am îngrijit acest pom la fel ca şi pe ceilalţi.

26 Şi s-a întâmplat că domnul viei i-a spus slujitorului: Smulge ramurile care nu au făcut aroade bune şi aruncă-le în foc.

27 Dar iată, slujitorul i-a spus: Să-l tundem şi să-l prăşim şi să-l îngrijim ceva mai mult, că poate o să-ţi facă roade bune pe care tu să le poţi aduna la vremea potrivită.

28 Şi s-a întâmplat că domnul viei şi slujitorul domnului viei au îngrijit de toate roadele din vie.

29 Şi s-a întâmplat că a trecut un timp îndelungat şi domnul viei i-a spus aslujitorului său: Vino, hai să mergem jos la vie ca să lucrăm din nou. Căci iată, bvremea se apropie şi csfârşitul vine în curând; prin urmare, eu trebuie să adun roade pentru mine însumi, la vremea potrivită.

30 Şi s-a întâmplat că domnul viei şi slujitorul s-au dus jos la vie; şi ei au ajuns la pomul ale cărui ramuri fireşti au fost tăiate şi ramurile sălbatice au fost altoite; şi iată, tot felul de aroade încărcaseră pomul.

31 Şi s-a întâmplat că domnul viei a gustat din roade, din fiecare fel după numărul lor. Şi domnul viei a spus: Iată, noi am îngrijit acest pom timp atât de îndelungat şi eu am cules multe roade pentru mine însumi, la vremea potrivită.

32 Dar iată, de data aceasta el a făcut multe roade şi anici unul din ele nu este bun. Şi iată, sunt tot felul de roade proaste; şi ele nu-mi aduc nici un folos, cu toată munca noastră; iar acum, pe mine mă întristează să pierd acest pom.

33 Iar domnul viei i-a spus slujitorului: Ce trebuie să facem cu acest pom pentru ca să pot păstra iarăşi roade bune de la el pentru mine însumi?

34 Iar slujitorul i-a spus stăpânului său: Iată, pentru că ai altoit ramurile măslinului sălbatic, ele au hrănit rădăcinile aşa încât acestea sunt vii şi nu au pierit; prin urmare, vezi că ele sunt încă bune.

35 Şi s-a întâmplat că domnul viei i-a spus slujitorului său: Pomul nu-mi este de nici un folos şi rădăcinile nu-mi sunt de nici un folos atât timp cât el produce roade rele.

36 Şi totuşi, eu ştiu că rădăcinile sunt bune şi eu le-am păstrat pentru scopurile mele; şi datorită tăriei lor, au făcut până acum roade bune din ramurile sălbatice.

37 Dar iată, ramurile sălbatice au crescut şi au anăpădit rădăcinile; şi pentru că ramurile sălbatice au năpădit rădăcinile, s-au făcut multe roade rele; şi pentru că s-au făcut atât de multe roade rele, vezi tu că a început să se usuce; şi în curând va fi gata să fie aruncat în foc, dacă nu facem ceva ca să-l păstrăm.

38 Şi s-a întâmplat că domnul viei i-a spus slujitorului său: Să mergem până la partea cea mai de jos a viei şi să vedem dacă ramurile fireşti au făcut, de asemenea, roade rele.

39 Şi s-a întâmplat că au mers până la partea cea mai de jos a viei. Şi s-a întâmplat, că au văzut că şi roadele ramurilor fireşti se stricaseră; da, aprimul şi al doilea şi, de asemenea, şi ultimul; şi ele toate se stricaseră.

40 Şi roadele asălbatice ale ultimei ramuri năpădiseră acea parte a pomului care facea roade bune, chiar într-atât ramura s-a veştejit şi a murit.

41 Şi s-a întâmplat că domnul viei a plâns şi a zis către slujitor: aCe aş mai fi putut face pentru via mea?

42 Iată, am ştiut că toate roadele viei, în afară de acestea, s-au stricat; Şi acum, acelea care au fost odată roade bune, de asemenea, s-au stricat; şi acum, toţi pomii viei mele nu sunt buni de nimic, decât să fie doborâţi şi aruncaţi în foc.

43 Şi iată, pe acesta din urmă, ale cărui ramuri s-au veştejit, l-am plantat într-un loc cu pământ abun; da, chiar în locul care era un loc ales, mai presus decât toate celelalte locuri din via mea.

44 Şi vezi că eu am tăiat ceea ce aera în locul acesta, ca să pot planta acest pom în loc.

45 Şi vezi că o parte din el a făcut roade bune, iar altă parte a făcut roade sălbatice; şi pentru că eu nu am smuls acele ramuri şi nu le-am aruncat în foc, iată, ele au năpădit ramurile bune care s-au veştejit.

46 Şi acum iată, în ciuda grijii mari pe care am avut-o pentru via mea, pomii ei s-au stricat într-atât, încât nu fac roade bune; şi am sperat să-i păstrez ca să facă roade la vremea potrivită pentru mine însumi. Dar iată, ei au devenit la fel ca şi măslinul sălbatic şi nu sunt buni de nimic, decât să fie adoborâţi şi aruncaţi în foc; şi mă întristează că trebuie să-i pierd.

47 Dar ce-aş fi putut să fac mai mult pentru via mea? Mi-am încetinit mâna într-atât, încât n-am hrănit-o? Nu, eu am hrănit-o şi am prăşit-o şi am tuns-o şi am îngrăşat-o; şi mi-am aîntins mâna aproape cât era ziua de lungă şi bsfârşitul se apropie. Şi mă întristează că trebuie să dobor toţi aceşti pomi din via mea şi să-i arunc în foc ca să ardă. Cine este acela care mi-a stricat via?

48 Şi s-a întâmplat că slujitorul i-a spus stăpânului său: Nu este semeţia viei tale—n-au năpădit ramurile rădăcinile care sunt bune? Şi pentru că ramurile au năpădit rădăcinile, iată, ele au crescut mai repede decât tăria rădăcinilor, luând tărie în ele însele. Iată, spun eu, nu este aceasta pricina pentru care pomii viei s-au stricat?

49 Şi s-a întâmplat că domnul viei i-a spus slujitorului: Să mergem şi să doborâm pomii viei şi să-i aruncăm în foc pentru ca să nu stânjenească pământul viei mele, căci eu am făcut totul. Ce aş fi putut să fac mai mult pentru via mea?

50 Dar iată, i-a spus slujitorul domnului viei: Păstrează-i încă puţin atimp.

51 Iar domnul a spus: Da, îi voi păstra încă puţin timp, căci mă întristează să pierd aceşti pomi din via mea.

52 Prin urmare, să luăm din aramurile acestora pe care le-am plantat în partea cea mai de jos a viei mele şi să le altoim în pomii din care se trag; şi să smulgem din pomi ramurile ale căror roade sunt cele mai amare şi să altoim în locul lor ramurile fireşti ale pomului.

53 Şi aceasta o voi face ca să nu piară pomul, pentru ca eventual să pot păstra rădăcinile pentru scopurile mele.

54 Şi iată, rădăcinile ramurilor fireşti ale pomului pe care l-am plantat unde am vrut, sunt încă vii; prin urmare, ca să le păstrez pentru scopurile mele, voi lua ramurile acestui pom şi le voi aaltoi pe acestea. Da, voi altoi pe ele ramurile pomului-mamă pentru ca să pot păstra şi rădăcinile pentru mine; pentru că atunci când vor fi destul de puternice poate vor face roade bune pentru mine şi eu încă mă voi mai putea bucura de rodul viei mele.

55 Şi s-a întâmplat că au luat din pomul firesc, care devenise sălbatic, şi au altoit pe ceilalţi pomi fireşti care, de asemenea, deveniseră sălbatici.

56 Şi ei, de asemenea, au luat din pomii fireşti care deveniseră sălbatici şi i-au altoit pe pomul-mamă.

57 Şi domnul viei i-a spus slujitorului: Nu smulge ramurile sălbatice ale pomilor, în afară de cele care sunt cele mai amare; şi altoieşte pe ele aşa cum ţi-am spus.

58 Şi vom îngriji iarăşi pomii viei şi le vom tunde ramurile; şi vom smulge din pomi acele ramuri care sunt nesănătoase, care trebuie să piară, şi le vom arunca în foc.

59 Şi fac aceasta pentru că, poate, rădăcinile vor căpăta tărie datorită bunătăţii lor; şi datorită schimbării ramurilor, pentru ca binele să poată predomina răul.

60 Şi pentru că am păstrat ramurile fireşti şi rădăcinile lor, şi am altoit iarăşi ramurile fireşti pe pomul-mamă şi am păstrat rădăcinile pomului-mamă ca pomii viei mele să poată iarăşi face aroade bune; şi ca eu să mă pot iarăşi bucura de roadele viei mele şi, poate, o să mă bucur foarte mult că am păstrat rădăcinile şi ramurile primului rod—

61 Prin urmare, du-te şi cheamă-i pe aslujitori pentru ca să putem blucra în vie cu hărnicie şi cu toată puterea noastră ca să pregătim calea, ca să pot iarăşi produce rodul firesc care rod firesc este bun şi foarte preţios, mai presus decât orice alt rod.

62 Prin urmare, să mergem şi să muncim cu toată puterea noastră pentru ultima oară căci iată, sfârşitul este aproape şi aceasta este ultima dată când Îmi voi tunde via.

63 Altoiţi ramurile; începeţi cu aultimele pentru ca ele să poată fi primele şi ca primele să poată fi ultimele; şi prăşiţi pomii, atât pe cei bătrâni, cât şi pe cei tineri, pe primii ca şi pe ultimii; şi primii şi ultimii pentru ca toţi să poată fi iarăşi îngrijiţi pentru ultima dată.

64 Prin urmare, săpaţi-i şi îngrăşaţi-i şi tundeţi-i încă odată, pentru ultima dată, căci sfârşitul este aproape. Şi dacă se va întâmpla ca aceste ultime altoaie să crească şi să producă roadele fireşti, atunci trebuie să le pregătiţi calea pentru ca ele să poată creşte.

65 Şi când încep să crească, voi trebuie să aîndepărtaţi ramurile care fac roade amare, în acord cu tăria şi mărimea celor bune; şi nu trebuie să îndepărtaţi ramurile cele rele toate dintr-odată, decât dacă rădăcinile lor sunt prea puternice pentru altoire, şi altoiul acesta ar pieri, iar eu aş pierde pomii viei mele.

66 Căci mă întristează să pierd pomii viei mele; prin urmare, voi curăţa ceea ce este rău în măsura în care ceea ce este bun creşte, pentru ca rădăcina şi vârful să fie la fel de puternice şi până când ceea ce este bun va domina asupra a ceea ce este rău, iar ceea ce este rău să fie doborât şi aruncat în foc pentru ca să nu stânjenească pământul viei mele; şi astfel, eu voi elimina ceea ce este rău în grădina mea.

67 Iar ramurile pomului firesc le voi altoi iarăşi pe pomul firesc.

68 Iar ramurile pomului firesc le voi altoi pe ramurile fireşti ale pomului; şi în felul acesta le voi aduce iarăşi laolaltă pentru ca să facă roade fireşti şi să fie unite.

69 Iar ceea ce este rău va fi aîndepărtat da, chiar afară din tot pământul viei mele; căci iată, numai de data aceasta voi tunde via mea.

70 Şi s-a întâmplat că domnul viei l-a trimis pe aslujitorul său; şi slujitorul s-a dus şi a făcut aşa cum domnul i-a poruncit şi a adus alţi slujitori; şi ei erau bpuţini.

71 Iar domnul viei a spus către ei: Duceţi-vă şi amunciţi în vie după puterea voastră. Căci iată, aceasta este bultima dată când voi îngriji via mea; căci sfârşitul este aproape, iar timpul se apropie repede; şi dacă munciţi cu toată puterea voastră împreună cu mine, atunci vă veţi cbucura de roadele pe care eu le voi aduna pentru mine la vremea care va veni în curând.

72 Şi s-a întâmplat că slujitorii s-au dus şi au muncit cu toată puterea lor; şi domnul viei, de asemenea, a muncit cu ei; şi ei s-au supus poruncilor domnului viei în toate lucrurile.

73 Şi iarăşi au început să se facă roade fireşti în vie; iar ramurile fireşti au început să crească şi să se dezvolte foarte bine; iar ramurile sălbatice au început să fie smulse şi aruncate; şi ei au păstrat rădăcina şi vârful la fel, după puterea acestora.

74 Şi astfel au muncit cu toată sârguinţa, după poruncile domnului viei, chiar până când ceea ce era rău a fost aruncat din vie, iar domnul a avut grijă ca pomii să aibă iarăşi rodul firesc; şi au devenit ca un asingur trup; iar roadele erau egale; iar domnul viei a păstrat pentru el rodul firesc care fusese foarte preţios pentru el de la început.

75 Şi s-a întâmplat că atunci când domnul viei a văzut că rodul era bun şi că via lui nu mai era stricată, el i-a chemat pe slujitorii săi şi le-a spus: Iată, pentru ultima dată am îngrijit via mea; şi vedeţi că am făcut aşa cum am vrut; şi am păstrat rodul firesc care este bun, chiar aşa cum a fost la început. Şi fiţi abinecuvântaţi căci voi aţi fost harnici lucrând cu mine în via mea şi aţi ţinut poruncile mele şi mi-aţi adus iarăşi rodul bfiresc, aşa încât via mea nu mai este stricată, iar ceea ce era rău a fost îndepărtat, iată, vă veţi bucura împreună cu mine datorită rodului viei mele.

76 Căci iată, un timp aîndelungat voi aduna din rodul viei mele pentru mine, în vremea care se apropie repede; şi pentru ultima dată am îngrijit via mea şi am curaţat-o şi am săpat-o şi am tuns-o; prin urmare, îmi voi aduna rodul pentru mine un timp îndelungat, aşa după cum am spus.

77 Şi atunci când timpul va veni ca rodul rău să apară iarăşi în via mea, atunci voi porunci ca ceea ce este bun şi ceea ce este rău să fie adunate; şi ceea ce este bun voi păstra pentru mine însumi, iar ceea ce este rău voi arunca în locul potrivit pentru aceasta. Şi apoi va veni atimpul şi sfârşitul; iar via mea o voi face să bardă în foc.

◀

1a

GS Zenos.

◀

3a

Ezec. 36:8. GS Israel.

◀

b

Rom. 11:17–24. GS Măslin.

◀

c

D&L 101:44. GS Via Domnului.

◀

d

GS Apostazie.

◀

7a

Rom. 11:17, 24.

◀

9a

Rom. 1:13.

◀

10a

GS Neamuri.

◀

13a

1 Ne. 10:12.

◀

17a

Ioan 15:16.

◀

20a

Iacov 5:39.

◀

24a

Ezec. 17:22–24; Alma 16:17; 3 Ne. 15:21–24.

◀

25a

1 Ne. 2:20.

◀

b

3 Ne. 10:12–13.

◀

26a

Mat. 7:15–20; Alma 5:36; D&L 97:7.

◀

29a

D&L 101:55; 103:21.

◀

b

GS Ultimele zile, zilele din urmă.

◀

c

2 Ne. 30:10; Iacov 6:2.

◀

30a

GS Apostazie.

◀

32a

JS—I 1:19.

◀

37a

D&L 45:28–30.

◀

39a

Iacov 5:20, 23, 25.

◀

40a

Morm. 6:6–18.

◀

41a

2 Ne. 26:24.

◀

43a

2 Ne. 1:5.

◀

44a

Eter 13:20–21.

◀

46a

3 Ne. 27:11.

◀

47a

2 Ne. 28:32; Iacov 6:4.

◀

b

GS Lume—Sfârşitul lumii.

◀

50a

Iacov 5:27.

◀

52a

GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

54a

1 Ne. 15:12–16.

◀

60a

Isa. 27:6.

◀

61a

Iacov 6:2; D&L 24:19.

◀

b

D&L 39:11, 13, 17.

◀

63a

1 Ne. 13:42; Eter 13:10–12.

◀

65a

D&L 86:6–7.

◀

69a

1 Ne. 22:15–17, 23; 2 Ne. 30:9–10.

◀

70a

D&L 101:55; 103:21.

◀

b

1 Ne. 14:12.

◀

71a

Mat. 21:28; Iacov 6:2–3; D&L 33:3–4.

◀

b

D&L 39:17; 43:28–30.

◀

c

D&L 18:10–16.

◀

74a

D&L 38:27.

◀

75a

1 Ne. 13:37.

◀

b

GS Israel.

◀

76a

1 Ne. 22:24–26. GS Mileniu.

◀

77a

Apoc. 20:2–10; D&L 29:22–24; 43:29–33; 88:110–116.

◀

b

GS Lume—Sfârşitul lumii.

Capitolul 6

Domnul va salva Israelul în zilele din urmă—Lumea va fi arsă în foc—Oamenii trebuie să-L urmeze pe Hristos ca să evite lacul de foc şi pucioasă. Circa 544–421 î.H.

1 Şi acum iată, fraţii mei, aşa cum v-am spus că voi profeţi, iată, aceasta este profeţia mea—că lucrurile pe care acest profet aZenos le-a spus despre casa lui Israel, pe care el a asemănat-o cu un măslin cultivat, vor trebui cu siguranţă să se întâmple.

2 Iar ziua în care El îşi va pune mâna Sa din nou, pentru a doua oară, ca să asalveze poporul Său este ziua, da, chiar ultima dată când bslujitorii Domnului se vor duce, învestiţi cu cputerea Lui, ca să dîngrijească şi să tundă evia Lui; iar curând după aceea va veni fsfârşitul.

3 Şi cât de binecuvântaţi sunt cei care au muncit cu sârguinţă în via Lui; şi cât de blestemaţi sunt cei care vor fi alungaţi în locul potrivit lor! Iar lumea va fi aarsă în foc.

4 Şi cât de milos este cu noi Dumnezeul nostru, căci El îşi aminteşte de casa lui aIsrael, atât de rădăcini, cât şi de ramuri; şi El îşi întinde bmâna către ei cât este ziua de lungă; iar ei sunt un popor cîncăpăţânat şi neascultător; dar atâţi câţi nu-şi vor împietri inimile vor fi salvaţi în Împărăţia lui Dumnezeu.

5 Prin urmare, fraţii mei preaiubiţi, vă implor în cuvinte chibzuite să vă pocăiţi şi să veniţi cu toată hotărârea inimii şi să vă alipiţi de Dumnezeu, tot aşa cum El se lipeşte de voi. Şi în timp ce bbraţul Lui se întinde către voi în lumina zilei, nu vă împietriţi inimile voastre.

6 Da, astăzi, dacă veţi auzi glasul Lui, nu vă împietriţi inimile; căci de ce să amuriţi?

7 Căci iată, după ce aţi fost hrăniţi cu cuvântul bun al lui Dumnezeu cât este ziua de lungă, veţi face roade rele ca să trebuiască să fiţi adoborâţi şi aruncaţi în foc?

8 Iată, veţi respinge aceste cuvinte? Veţi respinge cuvintele profeţilor; şi veţi respinge voi toate cuvintele care au fost spuse despre Hristos după ce atât de mulţi au vorbit despre El; şi veţi nega cuvântul cel bun al lui Hristos şi puterea lui Dumnezeu, şi adarul Duhului Sfânt şi veţi înăbuşi Spiritul Sfânt şi vă veţi bate joc de planul cel mare al Mântuirii care a fost creat pentru voi?

9 Nu ştiţi că, dacă veţi face aceste lucruri, atunci puterea mântuirii şi a învierii, care este în Hristos, vă va aduce să staţi cu ruşine şi avinovăţie îngrozitoare în faţa bscaunului de judecată al lui Dumnezeu?

10 Şi în acord cu puterea adreptăţii, căci dreptatea nu poate fi tăgăduită, va trebui să vă duceţi în blacul acela de foc şi pucioasă ale cărui flăcări nu pot fi înăbuşite şi al cărui fum se ridică pentru veşnicie, care lac de foc şi pucioasă este un cchin dveşnic.

11 O, atunci, fraţii mei preaiubiţi, pocăiţi-vă şi intraţi prin poarta cea astrâmtă şi continuaţi pe calea cea îngustă până când veţi căpăta viaţă veşnică.

12 O, fiţi aînţelepţi; ce pot să vă spun mai mult?

13 În sfârşit, îmi iau rămas bun de la voi până când vă voi întâlni în faţa judecăţii plăcute a lui Dumnezeu, care judecată îi loveşte pe cei păcătoşi cu frică şi spaimă aîngrozitoare. Amin.

◀

1a

Iacov 5:1.

◀

2a

1 Ne. 22:10–12; D&L 110:11. GS Restaurarea Evangheliei.

◀

b

Iacov 5:61.

◀

c

1 Ne. 14:14.

◀

d

Iacov 5:71.

◀

e

GS Via Domnului.

◀

f

2 Ne. 30:10.

◀

3a

2 Ne. 27:2; Iacov 5:77; 3 Ne. 25:1.

◀

4a

2 Sam. 7:24.

◀

b

Iacov 5:47.

◀

c

Mosia 13:29.

◀

5a

GS Unitate.

◀

b

Alma 5:33–34; 3 Ne. 9:14.

◀

6a

Ezec. 18:21–23.

◀

7a

Alma 5:51–52; 3 Ne. 27:11–12.

◀

8a

GS Darul Duhului Sfânt.

◀

9a

Mosia 15:26. GS Vină.

◀

b

GS Judecată, ultima.

◀

10a

GS Dreptate.

◀

b

2 Ne. 28:23. GS Iad.

◀

c

GS Condamnare.

◀

d

D&L 19:10–12.

◀

11a

2 Ne. 9:41.

◀

12a

Morm. 9:28.

◀

13a

Alma 40:14.

Capitolul 7

Şerem Îl tăgăduieşte pe Hristos, se ceartă cu Iacov, cere un semn şi este lovit de Dumnezeu—Toţi profeţii au vorbit despre Hristos şi despre ispăşirea Lui—nefiţii şi-au trăit zilele ca hoinarii, născuţi în suferinţe şi urâţi de lamaniţi. Circa 544–421 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că, după ce au trecut câţiva ani, a venit un om printre poporul lui Nefi, al cărui nume era Şerem.

2 Şi s-a întâmplat că el a început să predice printre oameni şi să le spună că nu va fi nici un Hristos. Şi a predicat multe lucruri care îi măguleau pe oameni; şi a făcut aceasta pentru ca să poată să răstoarne doctrina lui Hristos.

3 Şi a lucrat cu sârguinţă ca să rătăcească inimile poporului într-atât de mult, încât a rătăcit multe inimi; şi ştiind că eu, Iacov, aveam credinţă în Hristos care va veni, a căutat mult ocazia să vină la mine.

4 Şi era învăţat şi cunoştea perfect limba poporului; prin urmare, putea să măgulească mult şi să folosească puterea cuvântului, după puterea diavolului.

5 Şi sperase să mă clintească din credinţa mea, neţinând seama de arevelaţiile şi de lucrurile multe pe care le văzusem despre aceste lucruri; căci eu într-adevăr am văzut îngeri şi aceştia mi-au slujit. Şi, de asemenea, am auzit glasul Domnului vorbind către mine cu cuvinte adevărate, din când în când; prin urmare, nu am putut fi clintit.

6 Şi s-a întâmplat că el a venit la mine şi în felul acesta înţelept mi-a vorbit, zicând: Frate Iacov, am căutat mult ocazia să pot vorbi cu tine; căci am auzit şi, de asemenea, ştiu că tu umbli mult predicând ceea ce tu numeşti Evanghelie sau doctrina lui Hristos.

7 Şi ai rătăcit pe mulţi din poporul acesta ca ei să denatureze calea cea dreaptă a lui Dumnezeu şi să nu aţină legea lui Moise, care este calea cea dreaptă; şi să transforme legea lui Moise în rugăciunea către o fiinţă care tu spui că va veni după multe sute de ani de acum încolo. Şi acum iată, eu, Şerem, îţi declar că aceasta este blasfemie; căci nici un om nu cunoaşte astfel de lucruri; căci el nu bpoate vorbi despre lucrurile care vor fi. Şi în felul acesta m-a înfruntat Şerem.

8 Dar iată, Domnul Dumnezeu şi-a turnat aSpiritul Său în sufletul meu într-atât, încât l-am făcut de ruşine în toate cuvintele lui.

9 Şi am spus către el: Îl tăgăduieşti pe Hristos care va veni? Iar el a spus: Dacă ar fi un Hristos, nu l-aş tăgădui; dar ştiu că nu este nici un Hristos, nici n-a fost şi nici nu va fi vreodată.

10 Şi am spus către el: Crezi în scripturi? Iar el a spus, Da.

11 Iar eu am spus către el: Atunci nu le înţelegi; căci ele într-adevăr mărturisesc despre Hristos. Iată, îţi spun că nici unul dintre aprofeţi nu a scris sau profeţit altceva decât despre acest Hristos.

12 Şi aceasta nu este totul—aceasta mi s-a arătat mie, căci am auzit şi am văzut; şi, de asemenea, mi s-a arătat prin aputerea Duhului Sfânt; prin urmare, ştiu că, dacă nu se va face o ispăşire, atunci toată omenirea va trebui să bpiară.

13 Şi s-a întâmplat că el a spus către mine: Arată-mi un asemn prin puterea aceasta a Duhului Sfânt prin care tu cunoşti aşa de multe.

14 Iar eu am spus către el: Ce sunt eu ca să-l ademenesc pe Dumnezeu să-ţi arate ţie un semn al faptului despre care tu ştii că este aadevărat? Şi totuşi tu îl vei tăgădui, căci tu eşti al bdiavolului. Cu toate acestea, nu voinţa mea va fi împlinită; ci, dacă Dumnezeu te va pedepsi pe tine, fie ca aceasta să fie un semn pentru tine că El are putere atât în cer, cât şi pe pământ; şi, de asemenea, că Hristos va veni. Şi fie ca voinţa Ta, o, Doamne, nu a mea, să fie împlinită.

15 Şi s-a întâmplat că atunci când eu, Iacov, am vorbit aceste cuvinte, puterea Domnului a venit asupra lui într-atât de mult, încât el a căzut la pământ. Şi s-a întâmplat că a fost îngrijit timp de multe zile.

16 Şi s-a întâmplat că el a spus poporului: Adunaţi-vă laolaltă mâine, căci eu voi muri; prin urmare, doresc să vorbesc către popor înainte de a muri.

17 Şi s-a întâmplat că în ziua următoare mulţimile s-au adunat laolaltă; iar el le-a vorbit limpede şi a tăgăduit lucrurile pe care le propovăduise lor, mărturisind pe Hristos şi puterea Duhului Sfânt şi slujirea îngerilor.

18 Şi el le-a vorbit limpede, că el a fost aînşelat de puterea bdiavolului. Şi el a vorbit despre iad, despre veşnicie şi despre pedeapsa veşnică.

19 Şi el a spus: Mă tem că am făcut păcatul care nu poate fi aiertat, căci am minţit pe Dumnezeu; căci L-am tăgăduit pe Hristos şi am spus că credeam în scripturi; şi acestea într-adevăr poartă mărturie despre El. Şi pentru că am minţit în felul acesta în faţa lui Dumnezeu, mă tem foarte mult că situaţia mea este bîngrozitoare; dar voi mărturisi lui Dumnezeu.

20 Şi s-a întâmplat că, după ce a spus aceste cuvinte, nu a mai putut să spună nimic şi şi-a adat duhul.

21 Şi atunci când mulţimile au văzut că el a vorbit aceste lucruri când era gata să-şi dea duhul, au fost foarte uimite; într-atât, încât puterea lui Dumnezeu s-a pogorât asupra lor şi au fost aşa de acopleşite, încât au căzut la pământ.

22 Acum, acest lucru a fost plăcut pentru mine, Iacov, pentru că eu l-am cerut de la Tatăl meu care e în ceruri; iar El mi-a auzit strigătul şi a răspuns la rugăciunea mea.

23 Şi s-a întâmplat că pacea şi dragostea de Dumnezeu au fost din nou restaurate printre oameni; şi ei au acăutat scripturile şi nu au mai ascultat de cuvintele acestui om păcătos.

24 Şi s-a întâmplat că multe mijloace au fost imaginate ca să-i arecupereze şi să-i readucă pe lamaniţi la cunoaşterea adevărului; dar totul a fost bzadarnic, pentru că ei se bucurau în crăzboaie şi dvărsări de sânge şi aveau o eură veşnică împotriva noastră, fraţii lor. Şi căutau mereu să ne distrugă prin puterea armelor.

25 De aceea, poporul lui Nefi s-a întărit împotriva lor cu armele şi cu toată puterea lor, încrezându-se în Dumnezeul şi aStânca Salvării lor; prin urmare, au devenit deocamdată cuceritorii duşmanilor lor.

26 Şi s-a întâmplat că eu, Iacov, am început să îmbătrânesc; iar cronica acestui popor fiind păstrată pe acelelalte plăci ale lui Nefi, de aceea eu închei această cronică, declarând că am scris-o aşa cum am ştiut mai bine, spunând că timpul a trecut o dată cu noi şi, de asemenea, bvieţile noastre au trecut ca şi cum ar fi fost un vis, noi fiind un popor singuratic şi îngâmfat, pribegi, alungaţi din Ierusalim, născuţi în suferinţe în pustiu şi urâţi de fraţii noştri, ceea ce a dus la războaie şi conflicte; prin urmare, am jelit zilele noastre.

27 Şi eu, Iacov, am văzut că trebuia să cobor în curând în mormânt; prin urmare, i-am spus fiului meu, aEnos: Ia aceste plăci. Şi i-am spus lui lucrurile pe care fratele meu, Nefi, mi le-a bporuncit, iar el a făgăduit să se supună poruncilor. Iar eu termin scrierile mele pe aceste plăci, care scriere a fost mică; şi îmi iau rămas bun de la cititor, sperând că mulţi dintre fraţii mei vor citi, poate, cuvintele mele. Fraţilor, adio.

◀

5a

2 Ne. 11:3; Iacov 2:11.

◀

7a

Iacov 4:5.

◀

b

Alma 30:13.

◀

8a

GS Inspiraţie, (a) inspira.

◀

11a

Apoc. 19:10; 1 Ne. 10:5; Iacov 4:4; Mosia 13:33–35; D&L 20:26. GS Isus Hristos.

◀

12a

GS Duhul Sfânt; Dumnezeu, divinitate—Dumnezeu Duhul Sfânt.

◀

b

2 Ne. 2:21.

◀

13a

Mat. 16:1–4; Alma 30:43–60. GS Semn.

◀

14a

Alma 30:41–42.

◀

b

Alma 30:53.

◀

18a

Alma 30:53. GS Înşelare, (a) înşela, înşelăciune.

◀

b

GS Diavol.

◀

19a

GS Păcat de neiertat.

◀

b

Mosia 15:26.

◀

20a

Ier. 28:15–17.

◀

21a

Alma 19:6.

◀

23a

Alma 17:2.

◀

24a

Enos 1:20.

◀

b

Enos 1:14.

◀

c

Mosia 10:11–18.

◀

d

Iarom 1:6; Alma 26:23–25.

◀

e

2 Ne. 5:1–3; Mosia 28:2.

◀

25a

GS Stâncă.

◀

26a

1 Ne. 19:1–6; Iarom 1:14–15. GS Plăci.

◀

b

Iac. 4:14.

◀

27a

Enos 1:1.

◀

b

Iacov 1:1–4.

Cartea lui Enos

Capitolul 1

Enos se roagă cu putere şi obţine iertarea păcatelor sale—Glasul Domnului vine în mintea lui făgăduind salvarea lamaniţilor într-o zi viitoare—Nefiţii au încercat să-i îndrepte pe lamaniţi—Enos se bucură pentru Mântuitorul său. Circa 420 î.H.

1 Iată, s-a întâmplat că eu, aEnos, cunoscând că tatăl meu bera un om drept—căci el m-a cînvăţat în limba lui, precum şi în dînvăţătura şi în mustrarea Domnului—şi binecuvântat fie numele lui Dumnezeu pentru aceasta—

2 Şi vă voi spune vouă despre alupta pe care am avut-o în faţa lui Dumnezeu înainte de a primi biertarea păcatelor mele.

3 Iată, m-am dus să vânez animale sălbatice în păduri; şi cuvintele pe care le-am auzit deseori spuse de tatăl meu despre viaţa veşnică şi despre abucuria sfinţilor au bcoborât adânc în inima mea.

4 Şi sufletul meu aflămânzea; şi am bîngenuncheat înaintea Făcătorului meu şi am strigat către El în crugăciune fierbinte şi implorare pentru sufletul meu; şi cât e ziua de lungă L-am implorat; da, iar atunci când veni noaptea, eu încă îmi ridicam glasul ca să ajungă la ceruri.

5 Şi iată a venit un aglas către mine, zicând: Enos, păcatele tale îţi sunt iertate, iar tu vei fi binecuvântat.

6 Iar eu, Enos, am ştiut că Dumnezeu nu putea să mintă; prin urmare, vina mea a fost ştearsă.

7 Şi am spus: Doamne, cum se face asta?

8 Iar El a spus către mine: Datorită acredinţei tale în Hristos pe care tu niciodată nu L-ai auzit sau văzut până acum. Şi mulţi ani vor trece până ca El să apară în fiinţă; prin urmare, du-te; credinţa ta te-a făcut bîntreg.

9 Acum s-a întâmplat că, atunci când am auzit aceste cuvinte, am început să simt o adorinţă pentru bunăstarea fraţilor mei, nefiţii; prin urmare, mi-am bgolit tot sufletul în faţa lui Dumnezeu pentru ei.

10 Şi în timp ce mă luptam în felul acesta în spirit, iată, glasul Domnului apăru iarăşi în amintea mea, zicând: Eu îi voi vizita pe fraţii tăi după sârguinţa lor în ţinerea poruncilor Mele. Eu le-am bdat această ţară şi este o ţară sfântă; iar Eu nu o cblestem decât numai dacă ar fi din cauza nedreptăţii; prin urmare, Eu îi voi vizita pe fraţii tăi, aşa după cum am spus; iar nelegiuirile lor le voi coborî cu întristare asupra propriilor lor capete.

11 Şi după ce eu, Enos, am auzit aceste cuvinte, credinţa mea în Domnul a devenit de neclintit; şi m-am rugat la El cu multe, îndelungate străduinţe pentru fraţii mei, lamaniţii.

12 Şi s-a întâmplat că, după ce m-am arugat şi am muncit cu toată sârguinţa, Domnul mi-a spus: Eu îţi voi da ţie după bdorinţele tale datorită credinţei tale.

13 Şi acum iată, aceasta a fost dorinţa pe care am dorit-o de la El—şi anume, dacă ar fi ca poporul meu, nefiţii, să cadă în nelegiuire şi să fie adistrus prin orice mijloace, iar lamaniţii să nu fie distruşi, Domnul Dumnezeu să bpăstreze o cronică a poporului meu, nefiţii; chiar dacă ar fi prin puterea braţului Său sfânt, ca să poată fi cadusă lamaniţilor când va, în viitor, ca astfel ei să poată fi daduşi la salvare—

14 Căci în prezent străduinţele noastre pentru întoarcerea lor la adevărata credinţă au fost adeşarte. Şi ei au jurat în mânia lor că, dacă va fi posibil, vor bdistruge cronicile noastre şi pe noi, precum şi toate tradiţiile strămoşilor noştri.

15 Prin urmare, ştiind că Domnul Dumnezeu era în stare să apăstreze cronicile noastre, L-am implorat continuu, căci El mi-a spus: Orice lucru vei cere în credinţă, crezând că-l vei primi în numele lui Hristos, tu îl vei primi.

16 Iar eu am avut credinţă şi L-am implorat pe Dumnezeu ca El să apăstreze bcronicile; iar El a făcut un legământ cu mine cum că le va ctransmite lamaniţilor la timpul ales de El.

17 Şi eu, Enos, am ştiut că aceasta se va întâmpla potrivit legământului pe care El l-a făcut; prin urmare, sufletul meu s-a liniştit.

18 Iar Domnul a spus către mine: Strămoşii tăi, de asemenea, Mi-au cerut acest lucru; şi aceasta se va întâmpla după credinţa lor; căci credinţa lor era la fel ca şi a ta.

19 Şi acum s-a întâmplat că eu, Enos, m-am dus printre poporul lui Nefi, profeţind despre lucrurile care vor veni şi depunând mărturie despre lucrurile pe care le-am auzit şi le-am văzut.

20 Şi depun mărturie că poporul lui Nefi a căutat cu sârguinţă să-i readucă pe lamaniţi la credinţa cea adevărată în Dumnezeu. Dar aeforturile noastre au fost deşarte; ura lor era nestrămutată şi erau conduşi de către natura lor rea într-atât, încât au devenit sălbatici şi fioroşi, un popor bînsetat de sânge, plin de cidolatrie şi murdărie; hrănindu-se cu animale de pradă; trăind în corturi şi rătăcind în pustiu cu un brâu scurt de piele în jurul coapselor şi cu capetele rase; iar îndemânarea lor era în darc şi în sabie şi în toporişcă. Şi mulţi dintre ei nu mâncau nimic altceva decât carne crudă; şi căutau tot timpul să ne distrugă.

21 Şi s-a întâmplat că poporul lui Nefi a cultivat pământul şi a acrescut tot felul de grâne şi roade şi cirezi şi diferite turme cu tot felul de vite, precum şi capre şi capre sălbatice şi, de asemenea, mulţi cai.

22 Iar printre noi erau foarte mulţi aprofeţi. Iar oamenii erau un popor bîncăpăţânat, greu de înţeles.

23 Şi nu era nimic altceva decât agrosolănie, bpredici şi profeţii despre războaie şi conflicte şi distrugeri, camintindu-le tot timpul despre moarte, veşnicie şi judecăţi, şi despre puterea lui Dumnezeu şi toate aceste lucruri—agitându-i dtot timpul ca să-i ţină în frica Domnului. Eu spun că nu era lipsă de astfel de lucruri, iar o vorbire limpede i-ar împiedica de la o rapidă distrugere. Şi în felul acesta scriu despre ei.

24 Şi am văzut războaie între nefiţi şi lamaniţi în timpul zilelor mele.

25 Şi s-a întâmplat că am început să îmbătrânesc şi o sută şaptezeci şi nouă de ani trecuseră de când tatăl nostru, Lehi, aplecase din Ierusalim.

26 Şi am văzut că trebuia să cobor curând în mormânt, asupra mea lucrând puterea lui Dumnezeu, în aşa fel că trebuia să predic şi să profeţesc acestui popor şi să vestesc cuvântul potrivit cu adevărul care este în Hristos. Iar eu l-am vestit în toate zilele mele şi m-am bucurat de el mai presus decât de cele lumeşti.

27 Şi mă duc în curând la locul meu de aodihnă, care este cu Mântuitorul meu; căci ştiu că în El mă voi odihni. Şi mă bucur în ziua când btrupul meu muritor se va înveşmânta cu cnemurire şi va sta în faţa Lui; atunci voi vedea faţa Lui cu plăcere, iar El va spune către mine: Vino la Mine, tu cel binecuvântat, căci este un loc pregătit pentru tine în dlocaşurile Tatălui Meu. Amin.

◀

1a

GS Enos, fiul lui Iacov.

◀

b

2 Ne. 2:2–4.

◀

c

1 Ne. 1:1–2.

◀

d

Ef. 6:4.

◀

2a

Gen. 32:24–32; Alma 8:10. GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

b

GS Iertarea păcatelor.

◀

3a

GS Bucurie.

◀

b

1 Ne. 10:17–19; Alma 36:17–21.

◀

4a

2 Ne. 9:51; 3 Ne. 12:6.

◀

b

GS Reverenţă.

◀

c

GS Rugăciune.

◀

5a

GS Revelaţie.

◀

8a

Eter 3:12–13. GS Credinţă.

◀

b

Mat. 9:22.

◀

9a

1 Ne. 8:12; Alma 36:24.

◀

b

2 Ne. 33:3; C. lui M. 1:8; Alma 34:26–27.

◀

10a

GS Inspiraţie, (a) inspira; Minte.

◀

b

1 Ne. 2:20.

◀

c

Eter 2:7–12.

◀

12a

Morm. 5:21; 9:36.

◀

b

Ps. 37:4; 1 Ne. 7:12; Hel. 10:5.

◀

13a

Morm. 6:1, 6.

◀

b

C. lui M. 1:6–11; Alma 37:2.

◀

c

Alma 37:19; Eter 12:22; D&L 3:18.

◀

d

Alma 9:17.

◀

14a

Iacov 7:24.

◀

b

Morm. 6:6.

◀

15a

GS Scripturi—Scripturile vor fi păstrate.

◀

16a

3 Ne. 5:13–15; D&L 3:19–20; 10:46–50.

◀

b

GS Cartea lui Mormon.

◀

c

2 Ne. 27:6.

◀

20a

Moro. 9:6.

◀

b

Iarom 1:6.

◀

c

Mosia 9:12. GS Idolatrie.

◀

d

Mosia 10:8.

◀

21a

Mosia 9:9.

◀

22a

C. lui M. 1:16–18.

◀

b

Iarom 1:3.

◀

23a

1 Ne. 16:2; 2 Ne. 33:5.

◀

b

GS (a) Predica.

◀

c

Hel. 12:3.

◀

d

Iarom 1:12; Alma 31:5.

◀

25a

1 Ne. 2:2–4.

◀

27a

GS Odihnă.

◀

b

GS Muritor, viaţă muritoare.

◀

c

GS Nemuritor, nemurire.

◀

d

Ioan 14:2–3; Eter 12:32–34; D&L 72:4; 98:18.

Cartea lui Iarom

Capitolul 1

Nefiţii ţin legea lui Moise, aşteaptă cu bucurie venirea lui Hristos şi prosperă în ţară—Mulţi profeţi lucrează ca să păstreze poporul pe drumul adevărului. Circa 399–361 î.H.

1 Acum iată eu, Iarom, scriu câteva cuvinte potrivit poruncii tatălui meu, Enos, pentru ca agenealogia noastră să poată fi păstrată.

2 Şi cum aaceste plăci sunt bmici, iar cum aceste lucruri sunt cscrise pentru folosul fraţilor noştri, dlamaniţii, prin urmare, trebuie să scriu puţin; dar nu voi scrie lucrurile profeţiilor mele, nici ale revelaţiilor mele. Căci ce aş putea să scriu mai mult decât ceea ce strămoşii mei au scris? Căci n-au dezvăluit ei planul salvării? Eu vă spun vouă: Da; şi aceasta este destul pentru mine.

3 Iată, este nimerit ca să se facă mult pentru acest popor din cauza împietririi inimilor lor şi a surzeniei urechilor lor, a orbirii minţilor lor şi a aîncăpăţânării lor; cu toate acestea, Dumnezeu este foarte milos cu ei şi încă nu i-a bmăturat de pe faţa pământului.

4 Şi sunt mulţi printre noi care au multe arevelaţii, căci nu toţi sunt încăpăţânaţi. Şi atâţia câţi nu sunt încăpăţânaţi şi au credinţă, au o blegătură cu Spiritul Sfânt care se manifestă în copiii oamenilor, după credinţa lor.

5 Şi acum iată, două sute de ani au trecut şi poporul lui Nefi a devenit puternic în ţară. Ei au avut grijă să aţină legea lui Moise şi ziua de bSabat ca zi sfântă pentru Domnul. Şi ei nu au cprofanat; şi nici nu au dhulit. Iar legile ţării erau foarte aspre.

6 Şi erau împrăştiaţi peste o mare parte din ţară, iar lamaniţii la fel. Şi erau mult mai numeroşi decât acei nefiţi; şi le plăcea să aucidă şi aveau obiceiul să bea sângele animalelor sălbatice.

7 Şi s-a întâmplat că au venit de multe ori împotriva noastră, nefiţii, ca să se bată. Dar aregii şi conducătorii noştri erau oameni puternici în credinţă în Domnul; şi ei i-au învăţat pe oameni căile Domnului; prin urmare, noi am rezistat lamaniţilor şi i-am măturat afară din ţara bnoastră şi am început să ne fortificăm oraşele noastre şi orice loc al moştenirii noastre.

8 Şi ne-am înmulţit foarte mult şi ne-am răspândit pe faţa pământului şi am devenit foarte bogaţi în aur şi argint şi lucruri preţioase, în lucrături fine în lemn, în clădiri şi maşinării, precum şi în fier şi cupru, şi aramă şi oţel, făcând tot felul de unelte pentru cultivarea pământului şi aarme de război—da, săgeţi cu vârfurile ascuţite şi tolbe, lănci şi suliţe, şi toate pregătirile de război.

9 Şi fiind astfel pregătiţi să-i întâlnim pe lamaniţi, ei nu au prosperat împotriva noastră. Şi s-a confirmat cuvântul Domnului, pe care El l-a spus strămoşilor noştri, zicând că: În măsura în care veţi ţine poruncile Mele, veţi prospera în ţară.

10 Şi s-a întâmplat că profeţii Domnului au ameninţat poporul lui Nefi, potrivit cuvântului lui Dumnezeu, că, dacă nu va ţine poruncile şi va cădea în nelegiuire, va trebui să fie adistrus de pe faţa pământului.

11 Prin urmare, profeţii şi preoţii şi învăţătorii au lucrat cu sârguinţă, îndemnând cu răbdare poporul la sârguinţă; învăţând alegea lui Moise şi scopul pentru care baceasta a fost dată; convingându-i să-l aştepte cu bucurie pe Mesia şi să creadă în venirea Lui cca şi cum El deja ar fi venit. Şi în felul acesta i-au învăţat.

12 Şi s-a întâmplat că astfel i-a ferit pe aceştia de a fi adistruşi de pe faţa ţării; căci ei le-au batins inimile cu cuvântul, îndemnându-i tot timpul la pocăinţă.

13 Şi s-a întâmplat că două sute treizeci şi opt de ani au trecut în războaie, conflicte şi neînţelegeri în cea mai mare parte a timpului.

14 Iar eu, Iarom, nu scriu mai mult, căci plăcile sunt mici. Dar iată, fraţii mei, voi puteţi să vă duceţi la acelelalte plăci ale lui Nefi; căci iată, pe ele este gravată povestea războaielor noastre, după scrierile regilor ori după cele pe care aceştia au pus să fie scrise.

15 Şi dau aceste plăci în mâinile fiului meu, Omni, ca ele să poată fi păstrate după aporuncile strămoşilor mei.

◀

1a

1 Ne. 3:12; 5:14.

◀

2a

Iacov 3:14; Omni 1:1.

◀

b

1 Ne. 6:1–6.

◀

c

GS Scripturi—Valoarea scripturilor.

◀

d

2 Ne. 27:6; Morm. 5:12.

◀

3a

Enos 1:22–23.

◀

b

Eter 2:8–10.

◀

4a

Alma 26:22; Hel. 11:23; D&L 107:18–19. GS Revelaţie.

◀

b

GS Duhul Sfânt.

◀

5a

2 Ne. 25:24; Alma 34:13–14.

◀

b

Ex. 35:2. GS Ziua de Sabat.

◀

c

GS Profanare.

◀

d

GS Blasfemie.

◀

6a

Iacov 7:24; Enos 1:20.

◀

7a

Iacov 1:9, 11, 15.

◀

b

C. lui M. 1:14.

◀

8a

Mosia 10:8.

◀

10a

1 Ne. 12:19–20; Omni 1:5.

◀

11a

Iacov 4:5; Alma 25:15–16.

◀

b

2 Ne. 11:4; Eter 12:18–19.

◀

c

2 Ne. 25:24–27; Mosia 3:13; 16:6.

◀

12a

Eter 2:10.

◀

b

Alma 31:5.

◀

14a

1 Ne. 9:2–4.

◀

15a

Iacov 1:1–4.

Cartea lui Omni

Capitolul 1

Omni, Amaron, Cemiş, Abinadom şi Amalechi, fiecare la rândul său, ţin cronicile—Mosia descoperă poporul lui Zarahemla, care a venit din Ierusalim în zilele lui Zedechia—Mosia este făcut rege peste ei—Descendenţii lui Mulec la Zarahemla l-au descoperit pe Coriantumr, ultimul dintre iarediţi—Regele Beniamin îi urmează lui Mosia—Oamenii trebuie să-şi ofere sufletele ca jertfă lui Hristos. Circa 323–130 î.H.

1 Iată, s-a întâmplat că eu, Omni, având poruncă de la tatăl meu, Iarom, ca să scriu ceva pe aceste plăci pentru a păstra genealogia noastră—

2 Prin urmare, în zilele mele vreau ca voi să ştiţi că m-am luptat mult cu sabia pentru a păstra poporul meu, nefiţii, de la căderea în mâna duşmanilor lor, lamaniţii. Dar iată, eu însumi sunt un om păcătos şi nu am păstrat regulile şi poruncile Domnului aşa cum ar fi trebuit s-o fac.

3 Şi s-a întâmplat că două sute şaptezeci şi şase de ani au trecut şi noi am avut multe perioade de pace; şi am avut multe perioade de războaie grele şi vărsări de sânge. Da, şi în sfârşit, două sute optzeci şi doi de ani au trecut şi am păstrat aceste plăci după aporuncile strămoşilor mei; şi le-am dat fiului meu, Amaron. Şi închei aici.

4 Şi acum eu, Amaron, scriu lucrurile pe care le scriu, care sunt puţine la număr, în cartea tatălui meu.

5 Iată, s-a întâmplat că trei sute douăzeci de ani au trecut şi cea mai păcătoasă parte a nefiţilor a fost adistrusă.

6 Căci Domnul nu permite ca, după ce i-a condus afară din ţara Ierusalimului şi i-a păstrat şi i-a ferit pe ei de la căderea în mâinile duşmanilor lor, da, El nu permite ca vorbele să nu se adeverească, cele pe care El le-a vorbit către strămoşii noştri, zicând că: În măsura în care voi nu veţi ţine poruncile Mele, voi nu veţi prospera în ţară.

7 Prin urmare, Domnul i-a vizitat în mare judecată; şi totuşi, El i-a cruţat pe cei drepţi ca să nu piară şi i-a salvat din mâinile duşmanilor lor.

8 Şi s-a întâmplat că eu am dat plăcile fratelui meu, Cemiş.

9 Acum eu, Cemiş, scriu lucrurile puţine pe care le scriu în aceeaşi carte ca şi fratele meu; căci iată, eu l-am văzut pe ultimul care a scris, cum că el a scris cu propria lui mână; şi el a scris aceasta în ziua când mi le-a dat. Şi în felul acesta păstrăm noi cronicile, căci aceasta este potrivit poruncilor strămoşilor noştri. Şi închei aici.

10 Iată eu, Abinadom, sunt fiul lui Cemiş. Iată, s-a întâmplat că am văzut multe războaie şi conflicte între poporul meu, nefiţii, şi lamaniţi; iar eu, cu propria mea sabie, am luat viaţa multor lamaniţi în apărarea fraţilor mei.

11 Şi iată, cronica acestui popor este gravată pe plăcile care sunt în posesia regilor după generaţii; şi nu cunosc nici o altă revelaţie decât cea care a fost scrisă, şi nici o profeţie; prin urmare s-a scris ceea ce este îndeajuns. Şi închei aici.

12 Iată, eu sunt Amalechi, fiul lui Abinadom. Iată, vă voi vorbi ceva despre Mosia, cel care a fost făcut rege peste ţara lui Zarahemla; căci iată, el fiind anunţat de către Domnul că trebuia să fugă din ţara lui aNefi şi, de asemenea, atâţia câţi vor asculta de glasul Domnului trebuia, de asemenea, să bplece din ţară cu el, în pustiu—

13 Şi s-a întâmplat că el a făcut aşa cum Domnul i-a poruncit. Şi ei au plecat din ţară în pustiu, atâţia câţi au ascultat de glasul Domnului; şi au fost conduşi de multe predici şi profeţii. Şi au fost mustraţi tot timpul de cuvântul lui Dumnezeu; şi au fost conduşi de puterea braţului Lui, prin pustiu, până când au ajuns într-o ţară care e numită ţara lui Zarahemla.

14 Şi au descoperit un popor care se numea poporul lui aZarahemla. Acum, era o mare bucurie printre poporul lui Zarahemla; şi, de asemenea, Zarahemla s-a bucurat nespus de mult pentru că Domnul a trimis poporul lui Mosia cu bplăcile de aramă care conţineau cronica iudeilor.

15 Iată, s-a întâmplat că Mosia a descoperit că apoporul lui Zarahemla a plecat din Ierusalim atunci când bZedechia, regele Iudeii, a fost prins şi dus rob în Babilon.

16 Şi ei au călătorit în pustiu şi au fost conduşi de mâna Domnului peste apele cele mari, în ţara în care Mosia i-a descoperit; şi ei au locuit acolo de atunci încoace.

17 Şi la timpul când Mosia i-a descoperit, ei deveniseră foarte numeroşi. Cu toate acestea, avuseseră nespus de multe războaie şi conflicte serioase şi căzuseră sub sabie din când în când; iar vorbirea lor devenise stâlcită; şi nu aduseseră cu ei nici o acronică; şi negau existenţa Creatorului lor; nici Mosia şi nici poporul lui Mosia nu puteau să-i înţeleagă.

18 Dar s-a întâmplat că Mosia a făcut ca ei să fie învăţaţi în limba lui. Şi s-a întâmplat că, după ce au fost învăţaţi în limba lui Mosia, Zarahemla a făcut o genealogie a strămoşilor săi, după memoria sa; şi acestea sunt scrise, dar nu pe aceste plăci.

19 Şi s-a întâmplat că poporul lui Zarahemla şi acela al lui Mosia s-au aunit; şi bMosia a fost numit regele lor.

20 Şi s-a întâmplat că, în zilele lui Mosia, a fost adusă o piatră în faţa lui, cu inscripţii pe ea; iar el a atălmăcit inscripţiile prin darul şi puterea lui Dumnezeu.

21 Şi au făcut o relatare despre unul, numit aCoriantumr, şi despre cei ucişi din poporul său. Iar Coriantumr a fost descoperit de către poporul lui Zarahemla; şi el a locuit cu ei timp de nouă luni.

22 El, de asemenea, a spus câteva cuvinte despre strămoşii săi. Şi primii lui strămoşi au ieşit din aturn, atunci când Domnul a bîncurcat limbile popoarelor; iar asprimea Domnului a căzut asupra lor după judecăţile Sale care sunt drepte; şi coasele lor zăceau împrăştiate în ţara dinspre nord.

23 Iată eu, Amalechi, m-am născut în zilele lui Mosia; şi am trăit ca să văd moartea lui; iar aBeniamin, fiul lui, a domnit în locul lui.

24 Şi iată, am văzut în zilele regelui Beniamin un război grav şi multă vărsare de sânge între nefiţi şi lamaniţi. Dar iată, nefiţii au căpătat mare avantaj faţă de ei; da, într-atât, încât regele Beniamin i-a alungat din ţara lui Zarahemla.

25 Şi s-a întâmplat că am început să îmbătrânesc; şi neavând nici un urmaş şi cunoscându-l pe regele aBeniamin ca fiind un om drept în faţa Domnului, de aceea, îi voi bda lui aceste plăci, îndemnându-i pe toţi oamenii să vină la Dumnezeu, Cel Sfânt al Israelului, şi să creadă în profeţii şi în revelaţii, şi în slujirea îngerilor şi în darul de a vorbi în alte limbi, şi în darul tălmăcirii limbilor şi în toate lucrurile care sunt cbune; căci nu este nimic care este bun, decât dacă vine de la Dumnezeu; iar ceea ce este rău vine de la diavol.

26 Şi acum, fraţii mei preaiubiţi, doresc ca voi să aveniţi la Hristos, care este Cel Sfânt al Israelului, şi să vă împărtăşiţi din Salvarea Lui şi din puterea mântuirii Lui. Da, veniţi la El şi boferiţi-i sufletele voastre întregi ca o cjertfă pentru El, şi continuaţi în dposturi şi rugăciuni şi răbdaţi până la capăt; şi aşa cum Domnul trăieşte, tot aşa veţi fi salvaţi.

27 Iar acum voi vorbi despre un anumit număr de oameni care s-au dus în pustiu ca să se reîntoarcă în ţara lui Nefi; căci a fost un număr mare care dorea să stăpânească ţara moştenirii lor.

28 De aceea, ei s-au dus în pustiu. Şi conducătorul lor, fiind un om tare şi puternic, şi un om încăpăţânat, prin urmare a provocat un conflict printre ei; şi toţi au fost aucişi în pustiu, în afară de cincizeci, iar aceştia s-au întors în ţara lui Zarahemla.

29 Şi s-a întâmplat că ei, de asemenea, au luat pe alţii în număr mare şi au călătorit iarăşi în pustiu.

30 Iar eu, Amalechi, am avut un frate care, de asemenea, s-a dus cu ei; şi de atunci nu am aflat nimic de ei. Şi timpul se apropie să mă culc în mormânt; iar aaceste plăci sunt pline. Şi închei vorbirea mea.

◀

3a

Iacov 1:1–4; Iarom 1:15.

◀

5a

Iarom 1:9–10.

◀

12a

2 Ne. 5:6–9.

◀

b

Iacov 3:4.

◀

14a

GS Zarahemla.

◀

b

1 Ne. 3:3, 19–20; 5:10–22.

◀

15a

Mosia 25:2.

◀

b

Ier. 39:1–10; Hel. 8:21.

◀

17a

Mosia 1:2–6.

◀

19a

Mosia 25:13.

◀

b

Omni 1:12.

◀

20a

Mosia 8:13–19. GS Văzător.

◀

21a

Eter 12:1. GS Coriantumr.

◀

22a

Eter 1:1–5.

◀

b

Gen. 11:6–9; Mosia 28:17; Eter 1:33.

◀

c

Mosia 8:8.

◀

23a

C. lui M. 1:3.

◀

25a

C. lui M. 1:17–18; Mosia 29:13.

◀

b

C. lui M. 1:10.

◀

c

Alma 5:40; Eter 4:12; Moro. 7:15–17.

◀

26a

Iacov 1:7; Alma 29:2; Moro. 10:32.

◀

b

GS Sacrificiu.

◀

c

3 Ne. 9:20.

◀

d

GS (a) Posti, post.

◀

28a

Mosia 9:1–4.

◀

30a

1 Ne. 6:1–6.

Cuvintele lui Mormon

Capitolul 1

Mormon prescurtează plăcile mari ale lui Nefi—El pune plăcile mici împreună cu celelalte plăci—Regele Beniamin instaurează pacea în ţară. Circa 385 d.H.

1 Şi acum eu, aMormon, fiind gata să dau în mâna fiului meu, Moroni, cronica pe care am făcut-o, iată, am fost martor la aproape toată distrugerea poporului meu, nefiţii.

2 Şi aceasta s-a întâmplat amulte sute de ani după venirea lui Hristos, când am dat aceste cronici în mâinile fiului meu şi se presupune că el va fi martor la întreaga distrugere a poporului meu. Dar să dea Dumnezeu ca el să supravieţuiască pentru ca să scrie ceva despre acesta şi ceva despre Hristos, care poate că într-o zi îi va bfi de folos.

3 Şi acum, vorbesc ceva despre ceea ce am scris căci, după ce am făcut o aprescurtare după bplăcile lui Nefi până la domnia acestui rege Beniamin despre care a vorbit Amalechi, am căutat printre ccronicile care mi-au fost date în mâinile mele şi am găsit aceste plăci care conţin această mică relatare despre profeţi, de la Iacov până la domnia acestui rege dBeniamin, precum şi multe dintre cuvintele lui Nefi.

4 Şi lucrurile care sunt pe aceste plăci mă abucură din cauza profeţiilor despre venirea lui Hristos, şi strămoşii mei ştiind că multe dintre ele s-au împlinit; da, şi eu, de asemenea, ştiu că atâtea lucruri câte au fost profeţite despre noi până în ziua de astăzi au fost împlinite, iar atâtea câte merg dincolo de ziua aceasta trebuie cu siguranţă să se întâmple—

5 Prin urmare, am ales aaceste lucruri ca să termin cronica mea despre ele, iar restul cronicii mele îl voi lua de pe bplăcile lui Nefi; şi nu pot scrie nici a csuta parte din faptele poporului meu.

6 Dar iată, voi lua aceste plăci care conţin aceste profeţii şi revelaţii şi le voi pune împreună cu ceea ce a rămas din cronica mea, căci ele sunt preţioase pentru mine şi eu ştiu că ele vor fi preţioase pentru fraţii mei.

7 Şi fac aceasta pentru un scop aînţelept, căci aşa mi se şopteşte, potrivit cu lucrările Spiritului Domnului care este în mine. Şi acum, nu cunosc toate lucrurile, dar Domnul bcunoaşte toate lucrurile care vor veni, prin urmare, El lucrează în mine ca să facă aşa cum este voinţa Sa.

8 Iar arugăciunea mea către Dumnezeu este despre fraţii mei, ca ei să poată iarăşi ajunge la cunoaşterea lui Dumnezeu, da, mântuirea lui Hristos, ca ei să poată iarăşi să fie un popor bplăcut.

9 Şi acum eu, Mormon, termin scrierea mea pe care o iau de pe plăcile lui Nefi; şi fac aceasta după cunoaşterea şi înţelegerea pe care Dumnezeu mi le-a dat.

10 Prin urmare, s-a întâmplat că, după ce Amalechi a adat aceste plăci în mâinile regelui Beniamin, el le-a luat şi le-a pus împreună cu bcelelalte plăci, care conţineau cronici transmise din generaţie în generaţie de către cregi, până în zilele regelui Beniamin.

11 Şi ele au fost transmise de la regele Beniamin din generaţie în generaţie până când au căzut în mâinile amele. Şi eu, Mormon, mă rog lui Dumnezeu ca ele să fie păstrate de acum înainte. Şi ştiu că vor fi păstrate, căci sunt scrise pe ele lucruri mari după care poporul meu şi fraţii lor vor fi bjudecaţi în ziua cea mare din urmă după cuvântul lui Dumnezeu care este scris.

12 Şi acum, despre acest rege, Beniamin—el a avut câteva conflicte printre poporul său.

13 Şi, de asemenea, s-a întâmplat că armatele lamaniţilor au venit din aţara lui Nefi ca să se bată împotriva poporului lui. Dar iată, regele Beniamin a adunat laolaltă armatele sale şi li s-a opus şi s-a luptat cu puterea propriului său braţ, cu bsabia lui Laban.

14 Şi cu tăria Domnului s-au luptat ei împotriva duşmanilor lor, până când au ucis multe mii de lamaniţi. Şi s-a întâmplat că s-au luptat împotriva lamaniţilor până când i-au alungat pe aceştia afară din ţara moştenirii lor.

15 Şi s-a întâmplat că, după ce au fost aHristoşi neadevăraţi, şi gurile lor au fost închise, şi ei au fost pedepsiţi după crimele lor;

16 Şi după ce au fost profeţi neadevăraţi şi predicatori neadevăraţi şi învăţători neadevăraţi în popor, şi toţi aceştia au fost pedepsiţi după crimele lor, şi după ce au fost multe conflicte şi multe neînţelegeri printre lamaniţi, iată, s-a întâmplat că regele Beniamin, cu ajutorul aprofeţilor sfinţi care erau în poporul lui—

17 Căci iată, regele Beniamin era un om asfânt şi el a domnit peste poporul său cu dreptate; şi au fost mulţi oameni sfinţi în ţară, iar ei spuneau cuvântul lui Dumnezeu cu bputere şi cu autoritate şi au folosit multă casprime din cauza încăpăţânării poporului—

18 Prin urmare, cu ajutorul acestora, regele Beniamin, lucrând cu toată puterea trupului său şi cu darurile sufletului său, şi, de asemenea, cu ajutorul profeţilor, a stabilit iarăşi pace în ţară.

◀

1a

3 Ne. 5:9–12; Morm. 1:1–4; 8:1, 4–5. GS Mormon, profet nefit.

◀

2a

Morm. 6:5–6.

◀

b

D&L 3:16–20.

◀

3a

D&L 10:44.

◀

b

D&L 10:38–40.

◀

c

Mosia 1:6; Hel. 3:13–15; Morm. 4:23.

◀

d

Omni 1:23.

◀

4a

1 Ne. 6:5.

◀

5a

I.E. lucrurile plăcute, menţionate în versetul 4.

◀

b

1 Ne. 9:2.

◀

c

3 Ne. 5:8–11; 26:6–12.

◀

7a

1 Ne. 9:5; 19:3; D&L 3:12–20; 10:1–19, 30–47.

◀

b

GS Atotcunoscător.

◀

8a

2 Ne. 33:3–4; Enos 1:11–12.

◀

b

2 Ne. 30:6.

◀

10a

Omni 1:25, 30.

◀

b

1 Ne. 9:4.

◀

c

Iarom 1:14.

◀

11a

3 Ne. 5:8–12; Morm. 1:1–5.

◀

b

2 Ne. 25:18; 29:11; 33:11–15; 3 Ne. 27:23–27.

◀

13a

Omni 1:12.

◀

b

1 Ne. 4:9; 2 Ne. 5:14; Iacov 1:10; Mosia 1:16; D&L 17:1.

◀

15a

GS Antihrist.

◀

16a

Enos 1:22.

◀

17a

Alma 13:26.

◀

b

Alma 17:2–3.

◀

c

Moro. 9:4; D&L 121:41–43.

Cartea lui Mosia

Capitolul 1

Regele Beniamin îi învaţă pe fiii săi limba şi profeţiile strămoşilor lor—Religia şi civilizaţia lor au fost păstrate datorită cronicilor păstrate pe diferite plăci—Mosia este ales ca rege şi i se dau în îngrijire cronicile şi alte lucruri. Circa 130–124 î.H.

1 Şi acum nu mai erau conflicte în toată aţara lui Zarahemla, printre toate popoarele care aparţineau regelui Beniamin, aşa încât regele Beniamin a avut pace continuă până la sfârşitul zilelor sale.

2 Şi s-a întâmplat că el a avut trei fii; şi le-a dat numele de Mosia, Helorum şi Helaman. Şi a făcut ca ei să fie aînvăţaţi în toate blimbile strămoşilor lor pentru ca astfel să devină oameni cu înţelegere; şi pentru ca să poată şti despre profeţiile care au fost grăite de gurile strămoşilor lor, care le-au fost date lor de mâna Domnului.

3 Şi el, de asemenea, i-a învăţat cu privire la cronicile care erau gravate pe plăcile de aramă, zicând: Fiii mei, doresc ca voi să vă aduceţi aminte că, dacă nu ar fi fost aceste aplăci, care conţin aceste cronici şi aceste porunci, noi ar fi trebuit să suferim în bnecunoaştere, chiar şi azi, neştiind tainele lui Dumnezeu.

4 Căci nu ar fi fost posibil ca strămoşul nostru, Lehi, să-şi fi putut aduce aminte de toate lucrurile acestea, să-i înveţe pe copiii săi, dacă nu ar fi existat ajutorul acestor plăci; căci fiind învăţat în alimba Egiptenilor, el putea să citească aceste inscripţii şi să-i înveţe pe copiii săi, pentru ca astfel aceştia să-i poată învaţă pe copiii lor, îndeplinind astfel poruncile lui Dumnezeu, chiar până în timpul de azi.

5 Eu vă spun vouă, fiii mei, dacă nu ar fi fost aceste lucruri, care au fost ţinute şi apăstrate de mâna lui Dumnezeu, pentru ca noi să putem bciti şi să înţelegem ctainele Lui şi să avem poruncile Lui întotdeauna în faţa ochilor noştri, chiar şi strămoşii noştri ar fi rătăcit în necredinţă, iar noi am fi fost la fel ca şi fraţii noştri, lamaniţii, care nu ştiu nimic despre aceste lucruri şi nici nu cred în ele atunci când le învaţă, din cauza dtradiţiilor strămoşilor lor, care nu sunt corecte.

6 O, fiii mei, doresc ca voi să vă aduceţi aminte că aceste vorbe sunt adevărate şi, de asemenea, că aceste cronici sunt aadevărate. Şi iată, de asemenea, plăcile lui Nefi, care conţin cronicile şi vorbele strămoşilor noştri din timpul când ei au plecat din Ierusalim şi până acum, iar ele sunt adevărate; şi putem şti cu siguranţă că ele sunt adevărate, pentru că noi le avem în faţa ochilor noştri.

7 Şi acum, fiii mei, doresc ca voi să vă aduceţi aminte să le acercetaţi cu sârguinţă pentru ca să puteţi profita de ele; şi doresc ca să bţineţi poruncile lui Dumnezeu ca să cprosperaţi în ţară, după dfăgăduielile pe care Domnul le-a făcut strămoşilor noştri.

8 Şi multe alte lucruri i-a învăţat regele Beniamin pe fiii săi, care nu sunt scrise în această carte.

9 Şi s-a întâmplat că, după ce regele Beniamin a terminat să-i înveţe pe fiii săi, el a îmbătrânit şi a văzut că foarte curând trebuia să se ducă pe calea pe care merge toată lumea; de aceea, a crezut că era potrivit să dea împărăţia unuia dintre fiii săi.

10 De aceea, a făcut ca Mosia să fie adus în faţa lui; şi acestea sunt cuvintele pe care i le-a spus, zicând: Fiul meu, doresc ca tu să dai de veste în toată ţara aceasta, către tot poporul acesta, sau apoporul lui Zarahemla, şi către poporul lui Mosia care locuieşte în ţară, ca ele să se adune; căci mâine voi proclama cu gura mea, că tu eşti bregele şi conducătorul acestui popor pe care Domnul Dumnezeul nostru ni l-a dat.

11 Şi mai mult, voi da acestui popor un anume ca ei să se deosebească de toate popoarele pe care Domnul Dumnezeu le-a adus afară din ţara Ierusalimului; şi fac aceasta pentru că el a fost un popor sârguincios în ţinerea poruncilor Domnului.

12 Şi eu le dau un nume care nu va fi şters niciodată, decât dacă aceasta se va întâmpla prin anelegiuiri.

13 Da, şi mai mult, vă spun vouă că, dacă acest popor foarte favorizat al Domnului va cădea în anelegiuire şi va deveni un popor păcătos şi curvar, atunci Domnul îl va abandona pentru ca el să devină bslab ca şi fraţii lui; şi El nu-i va mai cpăstra cu puterea Sa fără pereche şi minunată, aşa cum i-a păstrat pe strămoşii noştri.

14 Căci aşa vă spun vouă că, dacă El nu şi-ar fi întins braţul pentru păstrarea strămoşilor noştri, aceştia ar fi căzut în mâinile lamaniţilor şi ar fi devenit victimele urii lor.

15 Şi s-a întâmplat că, după ce regele Beniamin a terminat de spus acestea către fiul său, el i-a încredinţat toate treburile împărăţiei.

16 Şi mai mult, el i-a încredinţat şi cronicile care erau gravate pe aplăcile de aramă; şi, de asemenea, plăcile lui Nefi; şi, de asemenea, bsabia lui Laban şi cglobul, sau îndrumătorul, care i-a condus pe strămoşii noştri prin pustiu, care era făcut de mâna Domnului pentru ca ei să poată fi conduşi, fiecare după atenţia şi sârguinţa pe care i-au dat-o Lui.

17 De aceea, cum ei erau necredincioşi, nu au prosperat şi nici nu au progresat în călătoria lor, ci au fost amânaţi înapoi şi au atras mânia lui Dumnezeu asupra lor; şi de aceea, au fost loviţi cu foamete şi suferinţe ca să-i aţâţe pentru amintirea datoriilor lor.

18 Şi acum, s-a întâmplat că Mosia s-a dus şi a făcut aşa cum tatăl său i-a poruncit şi a proclamat către toate popoarele care erau în ţara lui Zarahemla, că ele trebuia să se adune laolaltă şi să meargă sus la templu ca să audă cuvintele pe care tatăl său trebuia să le spună către ei.

◀

1a

Omni 1:13.

◀

2a

Mosia 4:14–15; D&L 68:25, 28.

◀

b

Morm. 9:32.

◀

3a

GS Plăci.

◀

b

Alma 37:8–9.

◀

4a

JS—I 1:64.

◀

5a

GS Scripturi—Scripturile vor fi păstrate.

◀

b

Deut. 6:6–8.

◀

c

GS Tainele lui Dumnezeu.

◀

d

Mosia 10:11–17.

◀

6a

1 Ne. 1:3; 2 Ne. 33:10–11; Moro. 10:27.

◀

7a

GS Scripturi.

◀

b

Mosia 2:22; Alma 50:20–22.

◀

c

Ps. 122:6; 1 Ne. 2:20.

◀

d

Alma 9:12–14.

◀

10a

Omni 1:14.

◀

b

Mosia 2:30.

◀

11a

Mosia 5:8–12.

◀

12a

GS Păcat.

◀

13a

Evr. 6:4–6.

◀

b

Hel. 4:24–26.

◀

c

D&L 103:8–10.

◀

16a

Mosia 1:3.

◀

b

1 Ne. 4:8–19; C. lui M. 1:13; D&L 17:1.

◀

c

1 Ne. 16:10.

◀

17a

1 Ne. 18:12–13.

Capitolul 2

Regele Beniamin se adresează poporului său—El povesteşte despre egalitatea, corectitudinea şi spiritualitatea domniei sale—El îi sfătuieşte să-L slujească pe Regele lor Ceresc—Cei care se revoltă împotriva lui Dumnezeu vor suferi chinuri ca un foc nestins. Circa 124 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că, după ce Mosia a făcut aşa cum tatăl său i-a poruncit şi a dat de veste în toată ţara, poporul s-a adunat laolaltă din toată ţara ca să se ducă sus la templu să asculte cuvintele pe care regele Beniamin trebuia să le spună către el.

2 Şi erau în număr mare, aşa de mulţi încât nu i-au numărat; căci se înmulţiseră extrem de mult şi deveniseră mulţi în ţară.

3 Şi ei, de asemenea, au luat pe aprimii născuţi din turmele lor ca să-i poată oferi ca bjertfă şi ca cdaruri arse, ddupă legea lui Moise.

4 Şi, de asemenea, ca ei să poată să dea mulţumiri Domnului Dumnezeului lor care i-a scos afară din ţara Ierusalimului şi care i-a salvat din mâinile duşmanilor lor şi a anumit oameni drepţi ca să fie bînvăţătorii lor şi, de asemenea, un om drept ca să fie regele lor, care a stabilit pacea în cţara lui Zarahemla şi care i-a învăţat să dţină poruncile lui Dumnezeu, ca ei să se poată bucura şi să fie plini de edragoste faţă de Dumnezeu şi de toţi oamenii.

5 Şi s-a întâmplat că, atunci când au venit la templu, şi-au instalat corturile de jur-împrejur, fiecare bărbat cu afamilia sa care consta din nevasta sa, fiii săi şi fiicele sale şi din fiii şi fiicele lor, de la cel mai bătrân până la cel mai tânăr, fiecare familie fiind separată una de alta.

6 Şi şi-au instalat corturile de jur-împrejurul templului, fiecare bărbat având acortul său cu uşa îndreptată către templu pentru ca să poată rămâne în cort şi să audă cuvintele pe care regele Beniamin trebuia să le spună către ei;

7 Căci mulţimea fiind aşa de mare încât regele Beniamin nu putea să le predice la toţi înăuntrul zidurilor templului, el a pus de aceea să se ridice un turn, ca poporul său să poată auzi cuvintele pe care trebuia să le spună către ei.

8 Şi s-a întâmplat că el a început să vorbească din turn către poporul său; şi nu puteau să audă toţi cuvintele lui din cauza marii mulţimi de oameni; de aceea, el a pus să fie scrise cuvintele pe care le spunea şi trimise celor care nu-i puteau auzi glasul, ca şi ei să poată primi cuvintele sale.

9 Şi acestea sunt cuvintele pe care le-a avorbit şi pe care le-a pus să fie scrise, zicând: Fraţii mei, voi toţi care v-aţi adunat laolaltă, voi care puteţi să-mi auziţi cuvintele pe care le vorbesc către voi astăzi; căci eu nu v-am poruncit să veniţi aici ca să luaţi în bderâdere cuvintele pe care vi le voi spune, ci ca să mă cascultaţi şi să vă deschideţi urechile ca să puteţi auzi şi dinimile voastre ca să puteţi înţelege şi eminţile voastre pentru ca ftainele lui Dumnezeu să poată fi dezvăluite în faţa voastră.

10 Eu nu v-am poruncit să veniţi aici ca să vă atemeţi de mine sau ca să credeţi că eu, prin mine însumi, sunt mai presus decât un muritor.

11 Eu sunt la fel ca şi voi, supus la tot felul de slăbiciuni la trup şi la minte; şi totuşi, am fost ales de către acest popor şi uns de către tatăl meu şi mi s-a permis de către mâna Domnului să fiu conducător şi rege peste acest popor; şi am fost păstrat şi apărat de către puterea Lui fără asemănare, ca să vă slujesc cu toată puterea, mintea şi tăria pe care Domnul mi le-a dat.

12 Vă spun că, aşa cum mi s-a permis să-mi petrec zilele în slujba voastră chiar până acum şi nu am căutat nici aaur şi nici argint, nici alte feluri de bogăţii de la voi;

13 Nici nu am permis ca voi să fiţi închişi în temniţe şi nici să vă înrobiţi unul pe altul, nici să ucideţi, sau să jefuiţi, sau să furaţi, sau să comiteţi adulter; şi nu am permis nici ca să comiteţi vreun fel de ticăloşie şi v-am învăţat să ţineţi poruncile Domnului în toate lucrurile pe care El vi le-a poruncit—

14 Şi chiar eu însumi am amuncit cu propriile mele mâini ca să pot să vă slujesc şi ca voi să nu fiţi copleşiţi de biruri şi pentru ca nimic să nu vină asupra voastră care să fie greu de suportat—şi pentru toate aceste lucruri pe care vi le-am spus, voi înşivă sunteţi astăzi martori.

15 Şi totuşi, fraţii mei, nu am făcut toate lucrurile acestea ca să mă laud şi nici nu spun lucrurile acestea ca să vă învinovăţesc; ci vă spun aceste lucruri pentru ca voi să ştiţi că pot răspunde în ziua aceasta cu aconştiinţa curată înaintea lui Dumnezeu.

16 Iată, vă spun vouă că, din pricină că v-am spus că mi-am petrecut zilele în slujba voastră, eu nu doresc să mă laud, căci am fost numai în slujba lui Dumnezeu.

17 Şi iată, vă spun aceste lucruri ca voi să puteţi învăţa aînţelepciune; ca voi să puteţi învăţa că, atunci când sunteţi în bslujba caproapelui, sunteţi numai în slujba Dumnezeului vostru.

18 Iată, m-aţi numit regele vostru; şi dacă eu, pe care voi îl numiţi regele vostru, lucrez ca să vă aslujesc pe voi, atunci n-ar trebui voi să lucraţi ca să vă slujiţi unul pe altul?

19 Şi iarăşi, dacă eu, pe care voi îl numiţi regele vostru, care şi-a petrecut zilele în slujba voastră şi totuşi am fost în slujba lui Dumnezeu, merit vreo mulţumire din partea voastră, o, cum trebuie voi să-I amulţumiţi Regelui vostru Ceresc!

20 Eu vă spun, fraţii mei, că, dacă veţi aduce toate mulţumirile şi alauda de care întreg sufletul vostru este în stare către acel bDumnezeu care v-a făcut şi care v-a apărat şi a făcut ca voi să vă bucuraţi şi a admis ca voi să trăiţi în pace unul cu altul—

21 Vă spun vouă că, dacă Îl veţi sluji pe Acela care v-a creat de la început şi care vă apără zi de zi, împrumutându-vă răsuflarea ca să puteţi să trăiţi şi să vă mişcaţi şi să faceţi după propria voastră avrere şi chiar sprijinindu-vă de la un moment la altul—vă spun, dacă Îl veţi sluji cu tot sufletul vostru, totuşi nu veţi fi decât slujitori bnetrebnici.

22 Şi iată, tot ceea ce El cere de la voi este să aţineţi bporuncile Sale; şi El v-a făgăduit că, dacă veţi ţine poruncile Sale, veţi prospera în ţară; şi El nu se va cabate niciodată de la ceea ce a spus; de aceea, dacă voi dţineţi poruncile Lui, atunci El vă va binecuvânta şi veţi prospera.

23 Şi acum, în primul rând, El v-a creat şi v-a dat viaţă, pentru care voi Îi sunteţi îndatoraţi.

24 Şi în al doilea rând, El vă cere ca voi să faceţi aşa cum v-a poruncit; căci, dacă voi veţi face aşa, El vă va abinecuvânta imediat; şi de aceea, El v-a plătit. Iar voi Îi sunteţi încă îndatoraţi şi sunteţi şi veţi fi în vecii vecilor; de aceea, pentru ce vă lăudaţi?

25 Şi acum întreb, puteţi voi să spuneţi ceva despre voi înşivă? Vă răspund: Nu. Voi nu puteţi să spuneţi că sunteţi nici măcar ca firul de praf de pe pământ; totuşi, voi aţi fost acreaţi din bpraful pământului; dar iată, aceasta aparţine Celui care v-a creat pe voi.

26 Iar eu, chiar şi eu, pe care îl numiţi regele vostru, nu sunt mai bun decât voi înşivă; căci şi eu sunt din praf. Şi voi vedeţi că eu sunt bătrân şi sunt aproape să înapoiez acest trup muritor mamei sale, tărâna.

27 De aceea, după cum v-am spus că v-am slujit, amergând cu conştiinţa curată înaintea lui Dumnezeu, chiar aşa la timpul acesta am făcut ca voi să vă adunaţi laolaltă, ca eu să nu pot fi găsit vinovat şi ca bsângele vostru să nu trebuiască să vină asupra mea atunci când voi sta să fiu judecat de Dumnezeu pentru lucrurile pe care El mi le-a poruncit în legătură cu voi.

28 Eu vă spun că am făcut să vă adunaţi laolaltă pentru ca să ascap de sângele vostru de pe veşmintele mele, acum când sunt aproape de a coborî în mormânt, ca să mă pot duce în linişte, iar bspiritul meu nemuritor să poată să se unească cu ccorurile de sus cântând laude pentru un Dumnezeu drept.

29 Şi mai mult, vă spun că am făcut ca voi să vă adunaţi laolaltă ca să vă pot anunţa că nu mai pot fi învăţătorul, nici regele vostru;

30 Căci chiar la timpul acesta, întregul meu trup tremură extrem de tare încercând să vă vorbesc; dar Domnul Dumnezeu mă sprijină şi mi-a permis să vă vorbesc şi mi-a poruncit să vă anunţ în această zi că fiul meu, Mosia, este rege şi conducător peste voi.

31 Şi acum, fraţii mei, aş vrea ca voi să faceţi aşa cum aţi făcut până acum. Aşa cum aţi ţinut poruncile mele, precum şi poruncile tatălui meu, şi aţi prosperat, şi aţi fost ţinuţi pentru a nu cădea în mâinile duşmanilor voştri, tot aşa trebuie să păziţi poruncile fiului meu, sau poruncile lui Dumnezeu, care vă vor fi date de către El, şi atunci veţi prospera în ţară, iar duşmanii voştri nu vor avea nici o putere asupra voastră.

32 Dar, o, poporul meu, feriţi-vă ca nu cumva să apară avrajbe între voi şi să ascultaţi să vă supuneţi spiritului rău despre care v-a vorbit tatăl meu, Mosia.

33 Căci iată, este un blestem aruncat asupra aceluia care ascultă să se supună acelui spirit; căci dacă el ascultă să i se supună şi rămâne şi moare în păcatele sale, tot el este acela care bea din ablestemul sufletului său; căci el primeşte drept răsplată o pedeapsă bnepieritoare pentru că a încălcat legea lui Dumnezeu împotriva celor cunoscute de el.

34 Eu vă spun că nu este nici unul printre voi, în afară de copilaşii voştri ce nu au fost învăţaţi despre aceste lucruri, care să nu ştie că sunteţi îndatoraţi pe veşnicie Tatălui vostru ceresc, ca să-I aduceţi Lui tot ceea ce aveţi şi ce sunteţi; şi, de asemenea, aţi fost învăţaţi despre cronicile care conţin profeţiile spuse de către profeţii cei sfinţi, încă din timpul când părntele nostru, Lehi, a plecat din Ierusalim.

35 Şi, de asemenea, tot ceea ce s-a spus de către strămoşii noştri până acum. Şi iată, iarăşi, au spus ceea ce li s-a poruncit de către Domnul; de aceea, acestea sunt drepte şi adevărate.

36 Şi acum, vă spun vouă, fraţii mei că, după ce aţi cunoscut şi aţi fost învăţaţi toate aceste lucruri, dacă veţi păcătui şi veţi acţiona împotriva a ceea ce s-a spus, vă veţi depărta de Spiritul Domnului şi acesta nu va mai avea nici un loc în voi ca să vă îndrume pe drumurile înţelepciunii, ca să puteţi fi binecuvântaţi, prosperi şi apăraţi—

37 Eu vă spun că omul care face aceasta, el este acela care se arăzvrăteşte deschis împotriva lui Dumnezeu; de aceea, el ascultă să se supună spiritului rău şi devine un duşman al întregii dreptăţi; de aceea, Domnul nu are nici un loc în el, căci El nu locuieşte în temple care bnu sunt sfinte.

38 De aceea, dacă acel om nu se apocăieşte şi rămâne şi moare ca duşman al lui Dumnezeu, atunci cerinţele bdreptăţii divine îi vor trezi sufletul nemuritor la o înţelegere vie a propriei sale vinovăţii, ceea ce îl va face să se retragă din prezenţa Domnului şi-i va umple pieptul de cvinovăţie şi de durere şi de frică, care este ca un foc nestins a cărui flacără se ridică fără de sfârşit.

39 Şi acum, vă spun vouă că aîndurarea nu îl ajunge pe acel om; de aceea, osânda lui de pe urmă este să rabde un chin fără de sfârşit.

40 O, voi toţi bătrânii şi voi cei tineri şi voi copilaşi care puteţi să-mi înţelegeţi cuvintele, căci eu v-am vorbit limpede aşa ca voi să puteţi înţelege, mă rog ca să vă treziţi la aaducerea aminte a situaţiei îngrozitoare a acelora care au căzut în păcat.

41 Şi mai mult, aş dori ca voi să vă gândiţi la starea binecuvântată şi afericită a acelora care ţin poruncile lui Dumnezeu. Căci iată, ei sunt bbinecuvântaţi în toate lucrurile, atât cele lumeşti, cât şi cele spirituale; şi dacă ei se menţin cu ccredinţă până la sfârşit, atunci sunt primiţi în dcer pentru ca să poată locui cu Dumnezeu într-o stare de fericire fără de sfârşit. O, aduceţi-vă aminte, aduceţi-vă aminte că aceste lucruri sunt adevărate; căci Domnul Dumnezeu le-a spus.

◀

3a

Gen. 4:4.

◀

b

GS Sacrificiu.

◀

c

1 Ne. 5:9.

◀

d

2 Ne. 25:24; Alma 30:3; 34:13–14.

◀

4a

GS (a) Chema, chemat de Dumnezeu, chemare.

◀

b

Mosia 18:18–22. GS (a) Învăţa, învăţător.

◀

c

Omni 1:12–15.

◀

d

Ioan 15:10.

◀

e

GS Dragoste.

◀

5a

GS Familia.

◀

6a

Ex. 33:8–10.

◀

9a

Mosia 8:3.

◀

b

D&L 6:12.

◀

c

GS (a) Asculta.

◀

d

Mosia 12:27; 3 Ne. 19:33.

◀

e

GS Minte.

◀

f

GS Tainele lui Dumnezeu.

◀

10a

GS Teamă.

◀

12a

Fapte 20:33–34.

◀

14a

1 Cor. 9:18.

◀

15a

GS Conştiinţă.

◀

17a

GS Înţelepciune.

◀

b

Mat. 25:40; Iac. 1:27; D&L 42:29–31. GS Slujire.

◀

c

GS Frate, fraţi; Soră.

◀

18a

Mat. 20:26–27.

◀

19a

GS Recunoscător, recunoştinţă.

◀

20a

1 Ne. 18:16.

◀

b

GS Dumnezeu, divinitate.

◀

21a

GS Libertatea de a alege.

◀

b

Luca 17:7–10.

◀

22a

Lev. 25:18–19; 2 Ne. 1:9.

◀

b

GS Poruncile lui Dumnezeu.

◀

c

D&L 3:1–2.

◀

d

D&L 14:7; 58:2–3.

◀

24a

GS (a) Binecuvânta, binecuvântat, binecuvântare.

◀

25a

GS (a) Crea, creaţie.

◀

b

Gen. 3:19; Iacov 2:21.

◀

27a

GS (a) Merge, (a) merge cu Dumnezeu.

◀

b

Iacov 1:19.

◀

28a

Iacov 2:2.

◀

b

GS Spirit.

◀

c

Morm. 7:7.

◀

32a

3 Ne. 11:29–30.

◀

33a

GS Condamnare.

◀

b

D&L 19:6, 10–12.

◀

37a

Mosia 3:12; Hel. 8:24–25. GS Răzvrătire.

◀

b

Alma 7:21.

◀

38a

GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

b

GS Dreptate.

◀

c

GS Vină.

◀

39a

Alma 34:8–9, 15–16. GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

40a

Alma 5:18.

◀

41a

4 Ne. 1:15–18. GS Bucurie.

◀

b

GS (a) Binecuvânta, binecuvântat, binecuvântare.

◀

c

D&L 6:13.

◀

d

GS Cer.

Capitolul 3

Regele Beniamin continuă mesajul său—Domnul Atotputernic va sluji printre oameni într-un tabernacol de lut—Sânge va ţâşni din fiecare por în timp ce El ispăşeşte pentru păcatele lumii—Numele Lui este singurul prin care vine salvarea—Oamenii pot să renunţe la starea lor naturală şi să devină Sfinţi prin Ispăşire—Chinurile celor păcătoşi vor fi ca un lac de foc şi pucioasă. Circa 124 î.H.

1 Şi iarăşi, fraţii mei, vreau să vă atrag atenţia, căci mai am ceva să vă spun; căci iată, am lucruri să vă spun despre ceea ce va să vină.

2 Iar lucrurile pe care vi le voi spune le-am aflat de la un aînger de la Dumnezeu. Şi el mi-a spus: Trezeşte-te; iar eu m-am trezit şi, iată, el stătea în faţa mea.

3 Şi el mi-a spus: Trezeşte-te şi auzi cuvintele pe care ţi le voi spune; căci iată, am venit să-ţi anunţ ţie veşti abune, de mare bucurie.

4 Căci Domnul a auzit rugăciunile tale şi a judecat dreptatea ta şi m-a trimis să-ţi spun că poţi să te bucuri; şi că poţi declara poporului tău, ca şi ei să fie plini de bucurie.

5 Căci iată, timpul acela va veni şi nu este prea departe când, cu putere, aDomnul Atotputernic care domneşte, care a fost şi este din veşnicie până la toate veşniciile, va pogorî din cer printre copiii oamenilor şi va locui într-un btabernacol de lut şi va merge printre oameni, făcând cmiracole puternice, cum ar fi să-i vindece pe cei bolnavi, să-i învie pe cei morţi, să-i facă pe cei schilozi să meargă, iar pe orbi să-şi capete vederea, şi pe surzi să audă, şi să vindece tot felul de boli.

6 Iar El va alunga toţi adiavolii sau spiritele rele care trăiesc în inimile copiilor oamenilor.

7 Şi iată, El va suferi aispite şi dureri trupeşti, bfoame, sete şi oboseală, chiar mai mult decât poate să csufere un om, în afară de moarte; căci iată, ţâşneşte dsânge din fiecare por, atât de mare va fi esuferinţa Lui pentru ticăloşia şi lucrurile abominabile poporului Său.

8 Şi El se va numi aIsus Hristos, bFiul lui Dumnezeu, cTatăl cerului şi al pământului, Creatorul tuturor lucrurilor de la început; iar dmama Lui se va numi eMaria.

9 Şi iată, El va veni la ai Săi, pentru ca asalvarea să poată veni la copiii oamenilor chiar prin bcredinţa în numele Lui; şi chiar şi după toate acestea, ei tot Îl vor considera om şi vor spune că are pe cdiavol în El, şi-L vor dbiciui, şi-L vor erăstigni.

10 Iar El se va aridica a btreia zi din morţi; şi iată, El stă să cjudece lumea; şi iată, toate aceste lucruri sunt făcute pentru ca o judecată dreaptă să pogoare asupra copiilor oamenilor.

11 Căci iată, asângele Lui, de asemenea, bispăşeşte păcatele celor care au ccăzut prin păcatul lui Adam, care au murit fără a cunoaşte voinţa lui Dumnezeu în legătură cu ei sau care au păcătuit dfără să ştie.

12 Dar vai, vai de cel care ştie că se arăzvrăteşte împotriva lui Dumnezeu! Căci Salvarea nu vine la nimeni, decât prin pocăinţă şi credinţă în bDomnul Isus Hristos.

13 Şi Domnul Dumnezeu i-a trimis pe profeţii Lui sfinţi printre toţi copiii oamenilor, pentru ca ei să vestească aceste lucruri către fiecare neam, seminţie şi limbă, pentru ca astfel oricine care va crede că Hristos va veni, acela va putea primi aiertarea păcatelor lui şi se va bucura cu nespusă bucurie, bca şi cum El ar fi venit deja printre ei.

14 Totuşi, Domnul Dumnezeu a văzut că poporul Său era un popor încăpăţânat şi El le-a dat lor o lege, şi anume, alegea lui Moise.

15 Şi multe semne şi minuni şi asimboluri şi umbre le-a arătat El despre venirea Sa; şi, de asemenea, profeţi sfinţi le-au vorbit despre venirea Lui; şi totuşi ei şi-au împietrit inimile şi nu au înţeles că blegea lui Moise nu foloseşte la nimic, decât dacă ar fi prin ispăşirea sângelui Lui.

16 Şi chiar dacă ar fi posibil ca apruncii să păcătuiască, ei n-ar putea să fie salvaţi; dar eu vă spun, ei sunt bbinecuvântaţi; căci iată, dacă prin Adam sau prin firea lor ei cad, totuşi sângele lui Hristos ispăşeşte pentru păcatele lor.

17 Şi mai mult, vă spun vouă că nu va exista anici un alt nume dat, precum şi nici un alt mijloc sau o altă cale prin care bsalvarea să poată veni pentru copiii oamenilor, ci numai prin şi în numele lui cHristos, Domnul Atotputernic.

18 Căci iată, El judecă, iar judecata Lui este dreaptă; iar copilul care moare în pruncie nu piere; dar oamenii beau blestemul pentru sufletele lor dacă nu se umilesc şi dacă nu adevin ca şi copiii mici şi cred că salvarea a fost şi este şi va fi în şi prin sângele bispăşitor al lui Hristos, Domnul Atotputernic.

19 Căci omul prin afirea lui este un duşman al lui Dumnezeu şi a fost de la bcăderea lui Adam şi va fi în vecii vecilor, dacă el nu se csupune chemărilor dSpiritului Sfânt şi înlătură omul firesc şi devine un esfânt prin ispăşirea lui Hristos Domnul şi devine ca un fcopil, ascultător, blând, umil, răbdător, plin de dragoste, dornic să se supună tuturor lucrurilor pe care Domnul are grijă să i le trimită, tot aşa cum un copil se supune tatălui său.

20 Şi încă mai mult vă spun, că acel timp va veni când acunoaşterea despre un Salvator se va răspândi la bfiecare naţiune, neam, limbă şi popor.

21 Şi iată, atunci când acel timp va veni, nimeni nu va fi găsit afără vină în faţa lui Dumnezeu, în afară de prunci, decât numai prin pocăinţă şi credinţă în numele Domnului Dumnezeu cel Atotputernic.

22 Şi chiar la timpul acesta când tu vei fi învăţat poporul tău lucrurile pe care Domnul Dumnezeul tău ţi le-a poruncit, chiar şi atunci nu sunt nevinovaţi în faţa lui Dumnezeu decât după cuvintele pe care vi le-am vorbit.

23 Şi acum, am vorbit cuvintele pe care Domnul Dumnezeu mi le-a poruncit.

24 Şi astfel spune Domnul: Ele vor sta ca o mărturie strălucită împotriva acestui popor în ziua judecăţii; astfel vor fi ei judecaţi, fiecare om după faptele sale, fie că ele sunt bune sau rele.

25 Şi dacă sunt rele, atunci ei sunt puşi faţă în faţă cu o avedere îngrozitoare a păcatului şi a lucrurilor lor abominabile, care-i face să se îndepărteze din prezenţa Domnului într-o stare de bnenorocire şi de chin nesfârşit din care nu se mai pot întoarce; de aceea au băut blestem pentru sufletele lor.

26 De aceea, ei au băut din cupa mâniei lui Dumnezeu, a cărui judecată n-ar putea să-i acuze pe ei mai mult decât a putut să-l acuze pe aAdam care trebuia să cadă pentru că a luat din bfructul oprit; de aceea, cîndurarea nu poate să-i mai ajungă în vecii vecilor.

27 Iar achinul lor este ca un blac de foc şi pucioasă ale cărui flăcări sunt nestinse şi al cărui fum se înalţă în vecii vecilor. Aşa mi-a poruncit Domnul. Amin.

◀

2a

GS Îngeri.

◀

3a

Luca 2:10–11.

◀

5a

GS Iehova.

◀

b

Mosia 7:27; Alma 7:9–13.

◀

c

Mat. 4:23–24; Fapte 2:22; 1 Ne. 11:31. GS Minune.

◀

6a

Marcu 1:32–34.

◀

7a

GS Ispită, (a) ispiti.

◀

b

Mat. 4:1–2.

◀

c

D&L 19:15–18.

◀

d

Luca 22:44.

◀

e

Isa. 53:4–5.

◀

8a

GS Dumnezeu, divinitate—Dumnezeu Fiul.

◀

b

Alma 7:10.

◀

c

Hel. 14:12; 3 Ne. 9:15.

◀

d

Mat. 1:16; 1 Ne. 11:14–21.

◀

e

GS Maria, mama lui Isus.

◀

9a

GS Salvare.

◀

b

GS Credinţă.

◀

c

Ioan 8:48.

◀

d

Marcu 15:15.

◀

e

Luca 18:33; 1 Ne. 19:10; 2 Ne. 10:3. GS Răstignire.

◀

10a

GS Înviere.

◀

b

Mat. 16:21; 2 Ne. 25:13; Hel. 14:20–27.

◀

c

GS (a) Judeca, judecată.

◀

11a

GS Sânge.

◀

b

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

c

GS Căderea lui Adam şi a Evei.

◀

d

2 Ne. 9:25–26.

◀

12a

Mosia 2:36–38; Hel. 8:25. GS Răzvrătire.

◀

b

GS Domnul.

◀

13a

GS Iertarea păcatelor.

◀

b

2 Ne. 25:24–27; Iarom 1:11.

◀

14a

GS Legea lui Moise.

◀

15a

GS Isus Hristos—Semne sau simboluri ale lui Hristos.

◀

b

Mosia 13:27–32.

◀

16a

GS Copil, copii.

◀

b

Moro. 8:8–9.

◀

17a

Fapte 4:10–12; 2 Ne. 31:21.

◀

b

GS Salvare.

◀

c

GS Isus Hristos—A lua numele lui Isus Hristos asupra noastră.

◀

18a

Mat. 18:3.

◀

b

Mosia 4:2; Hel. 5:9.

◀

19a

1 Cor. 2:11–14; Mosia 16:2–3. GS Omul firesc.

◀

b

GS Căderea lui Adam şi a Evei.

◀

c

2 Cron. 30:8.

◀

d

Moro. 10:4–5. GS Duhul Sfânt.

◀

e

GS Sfânt.

◀

f

3 Ne. 9:22.

◀

20a

D&L 3:16.

◀

b

GS Munca misionară.

◀

21a

GS Răspunzător, (a fi) răspunzător.

◀

25a

Alma 5:18; 12:14–15.

◀

b

Morm. 8:38.

◀

26a

Morm. 9:12.

◀

b

Gen. 3:1–12; 2 Ne. 2:15–19; Alma 12:21–23.

◀

c

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

27a

GS Vină.

◀

b

2 Ne. 9:16; Iacov 6:10; D&L 76:36.

Capitolul 4

Regele Beniamin continuă mesajul său—Salvarea vine datorită Ispăşirii—Credeţi în Dumnezeu ca să fiţi salvaţi—Păstraţi iertarea păcatelor voastre prin credinţă—Împărţiţi din averea voastră celor săraci—Faceţi toate lucrurile cu înţelepciune şi în ordine. Circa 124 î.H.

1 Şi acum, s-a întâmplat că, atunci când regele Beniamin a terminat de vorbit cuvintele care i-au fost trimise de către îngerul Domnului, el şi-a aruncat privirile de jur-împrejur prin mulţime; şi iată, ei au căzut la pământ, căci africa de Domnul a venit asupra lor.

2 Şi s-au văzut pe ei înşişi în starea lor acarnală, chiar bmai jos decât ţărâna pământului. Şi cu toţii au strigat tare într-un singur glas, zicând: O, ai milă şi foloseşte sângele cispăşitor al lui Hristos pentru ca noi să putem primi iertarea păcatelor noastre şi inimile noastre să fie purificate; căci noi credem în Isus Hristos, Fiul lui Dumnezeu, care a dfăcut cerul şi pământul, precum şi toate lucrurile, Cel care se va pogorî printre copiii oamenilor.

3 Şi s-a întâmplat că, după ce au spus aceste cuvinte, Spiritul Domnului a venit asupra lor şi au fost umpluţi de bucurie, primind aiertarea păcatelor lor şi având pace în bconştiinţă datorită ccredinţei lor foarte mari în Isus Hristos care va veni, potrivit cuvintelor pe care regele Beniamin le-a vorbit către ei.

4 Şi regele Beniamin iarăşi şi-a deschis gura şi a început să le vorbească, zicând: Prietenii mei şi fraţii mei, neamurile mele şi poporul meu, eu iarăşi vreau să vă atrag atenţia ca să puteţi auzi şi să înţelegeţi restul cuvintelor mele pe care le voi vorbi către voi.

5 Căci iată, dacă cunoaşterea bunătăţii lui aDumnezeu la timpul acesta v-a trezit la o înţelegere a nimicniciei voastre, şi a stării voastre de decădere şi a lipsei voastre de valoare—

6 Eu vă spun, dacă aţi ajuns la o acunoaştere a bunătăţii lui Dumnezeu şi a puterii Lui fără de asemănare şi a înţelepciunii Lui şi a răbdării Lui şi a suferinţelor Lui îndelungate pentru copiii oamenilor; şi, de asemenea, a bispăşirii care a fost pregătită încă de la cînceputul lumii, pentru ca astfel salvarea să poată veni la cel care îşi va pune dîncrederea în Domnul şi care va fi sârguincios în ţinerea poruncilor Lui şi va continua în credinţă chiar până la capătul vieţii sale, vreau să spun viaţa trupului muritor—

7 Eu spun că acesta este omul care primeşte salvarea prin ispăşirea care a fost pregătită încă de la crearea lumii pentru toată omenirea, care a fost de la acăderea lui Adam sau care este, sau care va fi vreodată, chiar până la sfârşitul lumii.

8 Şi acesta este felul în care va veni salvarea. Şi nu este anici un alt fel de salvare în afară de aceasta despre care s-a vorbit; şi nici nu sunt alte condiţii prin care omul poate fi salvat, în afară de condiţiile despre care v-am vorbit.

9 Credeţi în Dumnezeu; credeţi că El este şi că El a creat toate lucrurile, atât în cer, cât şi pe pământ; credeţi că El are toată aînţelepciunea şi toată puterea, atât în cer, cât şi pe pământ; credeţi că omul nu bînţelege toate lucrurile pe care Domnul le poate înţelege.

10 Şi iarăşi, credeţi că trebuie să vă apocăiţi de păcate şi să renunţaţi la ele şi să vă umiliţi în faţa lui Dumnezeu; şi cereţi cu sinceritatea inimii voastre ca El să vă bierte; şi acum, de ccredeţi toate aceste lucruri, aveţi grijă să le dfaceţi.

11 Şi iarăşi vă spun, aşa cum v-am spus mai înainte că, aşa cum voi aţi ajuns la cunoaşterea slăvii lui Dumnezeu sau dacă aţi cunoscut bunătatea Lui şi aţi agustat din dragostea Lui şi aţi primit biertarea păcatelor voastre, ceea ce v-a adus bucurie foarte mare în sufletele voastre, chiar aşa, eu aş vrea ca să vă aduceţi aminte şi să păstraţi întotdeauna în memoria voastră măreţia lui Dumnezeu şi cnimicnicia voastră, precum şi dbunătatea Lui şi suferinţele Lui îndelungate pentru voi, făpturi nevrednice, şi să vă umiliţi în adâncurile eumilinţei, fchemând numele Domnului în fiecare zi şi stând neclintiţi în credinţa a ceea ce va veni, care a fost vorbit de gura îngerului.

12 Şi iată, vă spun că, dacă veţi face aceasta, vă veţi bucura întotdeauna şi veţi fi plini de aiubirea lui Dumnezeu şi veţi bpăstra pentru totdeauna iertarea păcatelor voastre; şi veţi creşte în cunoaşterea slăvii aceluia care v-a făcut pe voi sau în cunoaşterea a ceea ce este drept şi adevărat.

13 Şi nu veţi avea dorinţa să vă faceţi rău unul altuia, ci să trăiţi în apace şi să daţi fiecăruia ceea ce i se cuvine.

14 Şi nu veţi îngădui acopiilor voştri ca ei să umble flămânzi sau goi; şi nici nu veţi îngădui ca ei să încalce legile lui Dumnezeu şi să se bbată şi să se certe unul cu altul şi să-l slujească pe diavol, care este stăpânul păcatului sau care este spiritul rău despre care au vorbit strămoşii noştri, el fiind un duşman al întregii dreptăţi.

15 Dar îi veţi aînvăţa să bmeargă pe căile adevărului şi cumpătării; îi veţi învăţa să se ciubească unul pe altul şi să se slujească unul pe altul.

16 Şi, de asemenea, voi înşivă veţi aajuta pe cei care au nevoie de ajutorul vostru; veţi dărui din bunurile voastre celor care sunt la nevoie; şi nu veţi îngădui ca bcerşetorul să cerşească în zadar şi n-o să-l lăsaţi să piară.

17 Poate că veţi aspune: Omul şi-a adus singur nenorocirea asupra lui; de aceea îmi voi opri mâna şi nu-i voi da din mâncarea mea şi nici nu voi împărţi cu el din bunurile mele pentru ca el să nu sufere, căci pedepsele lui sunt drepte—

18 Dar îţi spun ţie, o, omule, că oricine face aşa are mare motiv să se pocăiască; şi dacă nu se pocăieşte pentru ceea ce a făcut, atunci el va pieri pentru veşnicie şi nu va avea nici un drept la împărăţia lui Dumnezeu.

19 Căci iată, nu suntem noi cu toţii cerşetori? Nu depindem noi toţi de aceeaşi Fiinţă, chiar Dumnezeu, pentru toate bunurile pe care le avem, atât pentru mâncare, cât şi pentru îmbrăcăminte, şi pentru aur, şi pentru argint, şi pentru toate bogăţiile de tot felul pe care le avem?

20 Şi iată, chiar în timpul acesta, voi I-aţi strigat numele şi I-aţi cerşit iertarea păcatelor voastre. Şi a răbdat El ca voi să cerşiţi în zadar? Nu; El şi-a revărsat Spiritul asupra voastră şi a făcut ca inimile voastre să se umple de abucurie şi a făcut ca gurile voastre să se oprească pentru ca să nu mai puteţi vorbi, atât de mare era bucuria voastră.

21 Şi acum, dacă Dumnezeu, care v-a făcut pe voi, de care voi depindeţi pentru vieţile voastre şi pentru tot ceea ce aveţi şi sunteţi, vă dă vouă tot ceea ce cereţi cu credinţă care este drept, crezând că veţi primi, o, atunci, cât de mult trebuie să aîmpărţiţi unul la altul din bunurile voastre.

22 Şi dacă îl ajudecaţi pe omul care vă cere din averea voastră pentru ca să nu piară şi-l condamnaţi, cu atât mai dreaptă va fi condamnarea voastră pentru că nu bîmpărţiţi din averea voastră care nu vă aparţine vouă, ci lui Dumnezeu, căruia, de asemenea, Îi aparţine viaţa voastră; şi totuşi voi nu cereţi nimic şi nici nu vă pocăiţi pentru lucrul pe care l-aţi făcut.

23 Eu vă spun vouă că va fi vai de acel om, căci averea lui va pieri împreună cu el; şi acum, spun aceste lucruri către cei care sunt abogaţi în lucrurile care aparţin de lumea aceasta.

24 Şi iarăşi, vorbesc către cel sărac, către voi, cei care nu aveţi nimic şi totuşi aveţi destul ca să trăiţi de pe o zi pe alta; mă refer la voi toţi care îi respingeţi pe cerşetori pentru că nu aveţi nimic; aş vrea ca voi să spuneţi în inimile voastre că: Eu nu dăruiesc pentru că nu am nimic, căci dacă aş avea, atunci aş adărui.

25 Şi acum, dacă spuneţi aceasta în inimile voastre, atunci rămâneţi nevinovaţi; altfel, sunteţi acondamnaţi; iar condamnarea voastră este dreaptă pentru că tânjiţi după ceea ce nu aţi primit.

26 Şi acum, de dragul acestor lucruri pe care vi le-am spus—pentru ca să păstraţi iertarea păcatelor voastre de la o zi la alta, pentru ca să puteţi apăşi nevinovaţi în faţa lui Dumnezeu—aş vrea ca voi să bîmpărţiţi din averea voastră celor csăraci, fiecare după ceea ce are, cum ar fi să dhrăniţi pe cei flămânzi, să îmbrăcaţi pe cei goi, să vizitaţi şi să mângâiaţi pe cei bolnavi, atât spiritual, cât şi material, după lipsurile lor.

27 Şi vedeţi ca toate aceste lucruri să fie făcute în înţelepciune şi ordine; căci nu este nevoie ca omul să fugă mai arepede decât este puterea lui. Şi iarăşi este potrivit ca el să fie sârguincios pentru ca astfel să poată câştiga premiul; de aceea, toate lucrurile trebuie să fie făcute în ordine.

28 Şi aş dori ca să vă aduceţi aminte că oricine dintre voi care împrumută de la vecinul său, trebuie să dea înapoi ceea ce a împrumutat, după cum s-a înţeles, căci altfel păcătuiţi; şi poate că veţi face ca şi vecinul vostru să păcătuiască.

29 Şi în sfârşit, nu pot să vă spun toate lucrurile prin care puteţi păcătui; căci sunt diferite căi şi mijloace, chiar atât de multe încât nu le pot număra.

30 Dar atât vă pot spune că, dacă nu avegheaţi asupra voastră, şi a bgândurilor voastre, şi a ccuvintelor voastre, şi a faptelor voastre, şi nu respectaţi poruncile lui Dumnezeu, şi nu continuaţi în credinţa a ceea ce voi aţi auzit despre venirea Domnului nostru, chiar până la sfârşitul vieţilor voastre, atunci va trebui să pieriţi. Şi acum, o, omule, adu-ţi aminte şi nu pieri.

◀

1a

GS Teamă.

◀

2a

GS Carnal.

◀

b

Hel. 12:7–8.

◀

c

Mosia 3:18; Hel. 5:9.

◀

d

GS (a) Crea, creaţie.

◀

3a

GS Iertarea păcatelor.

◀

b

GS Conştiinţă.

◀

c

GS Credinţă.

◀

5a

Moise 1:10.

◀

6a

GS Dumnezeu, divinitate.

◀

b

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

c

Mosia 15:19.

◀

d

Ps. 36:7; 2 Ne. 22:2; Hel. 12:1. GS (a se) Încrede.

◀

7a

GS Căderea lui Adam şi a Evei.

◀

8a

Fapte 4:12; 2 Ne. 31:21; Mosia 3:17.

◀

9a

Rom. 11:33–34; Iacov 4:8–13.

◀

b

Isa. 55:9.

◀

10a

GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

b

D&L 61:2.

◀

c

Mat. 7:24–27.

◀

d

2 Ne. 31:19–21.

◀

11a

Alma 36:24–26.

◀

b

GS Iertarea păcatelor.

◀

c

Moise 1:10.

◀

d

Ex. 34:6; Moro. 8:3.

◀

e

GS Umil, Umilinţă.

◀

f

GS Rugăciune.

◀

12a

GS Dragoste.

◀

b

Mosia 4:26; Alma 4:13–14; 5:26–35; D&L 20:31–34.

◀

13a

GS Făcător de pace.

◀

14a

1 Tim. 5:8; D&L 83:4.

◀

b

GS Dispută.

◀

15a

D&L 68:25–28; Moise 6:58. GS (a) Învăţa, învăţător.

◀

b

GS (a) Merge, (a) merge cu Dumnezeu.

◀

c

Mosia 18:21.

◀

16a

GS Caritate; Slujire.

◀

b

Deut. 15:7–11; Prov. 21:13; Isa. 10:1–2.

◀

17a

Prov. 17:5.

◀

20a

GS Bucurie.

◀

21a

GS Bunăstare; Slujire.

◀

22a

Mat. 7:1–2; Ioan 7:24.

◀

b

1 Ioan 3:17.

◀

23a

D&L 56:16.

◀

24a

Marcu 12:44.

◀

25a

D&L 56:17.

◀

26a

GS (a) Merge, (a) merge cu Dumnezeu.

◀

b

Iacov 2:17–19.

◀

c

Zah. 7:10; Alma 1:27. GS Milostenie.

◀

d

Isa. 58:10–11; D&L 104:17–18.

◀

27a

D&L 10:4.

◀

30a

Alma 12:14. GS (a) Păzi, păzitori.

◀

b

Marcu 7:18–23. GS Gânduri.

◀

c

Mat. 15:18–20. GS Profanare.

Capitolul 5

Sfinţii devin fiii şi fiicele lui Hristos prin credinţă—De aceea ei sunt numiţi după numele lui Hristos—Regele Beniamin îi îndeamnă să fie fermi şi neclintiţi în lucrări bune. Circa 124 î.H.

1 Şi acum, s-a întâmplat că atunci când regele Beniamin a vorbit în felul acesta către poporul său, el a trimis printre ei, dorind să ştie dacă poporul său credea în cuvintele pe care le vorbise către ei.

2 Şi ei toţi au strigat într-un singur glas, zicând: Da, noi credem toate cuvintele pe care ni le-ai spus către noi; şi, de asemenea, ştim că ele sunt sigure şi adevărate datorită Spiritului Domnului cel Atotputernic, care a lucrat o aschimbare mare în noi sau în inimile noastre, pentru că nu mai avem înclinare să facem brău, ci să facem bine neîncetat.

3 Şi noi înşine, de asemenea, prin bunătatea fără de margini a lui Dumnezeu şi prin manifestările Spiritului Său, avem viziuni mari despre ceea ce va veni; şi dacă ar fi potrivit, am putea profeţi despre toate lucrurile.

4 Şi este credinţa pe care noi am avut-o despre lucrurile pe care regele nostru le-a vorbit către noi care ne-a adus la această mare cunoaştere, de care ne bucurăm foarte mult.

5 Şi dorim să facem un alegământ cu Dumnezeul nostru ca să îndeplinim voinţa Lui şi să fim supuşi poruncilor Lui în toate lucrurile pe care El ni le va porunci, până la sfârşitul zilelor noastre, pentru ca să nu aducem asupra noastră un chin bfără de sfârşit, aşa cum a fost grăit de către cînger, şi ca să nu bem din cupa mâniei lui Dumnezeu.

6 Şi acum, acestea sunt cuvintele pe care regele Beniamin le-a dorit de la ei; şi de aceea el a spus către ei: Aţi vorbit cuvintele pe care le-am dorit; şi legământul pe care l-aţi făcut este un legământ drept.

7 Şi acum, datorită legământului pe care l-aţi făcut, veţi fi numiţi acopiii lui Hristos, fiii şi fiicele Lui; căci iată, în ziua aceasta El v-a bnăscut pe voi spiritual; căci voi spuneţi că cinimile voastre sunt schimbate prin credinţă în numele Lui; de aceea, voi v-aţi dnăscut din El şi aţi devenit efiii şi fiicele Lui.

8 Şi sub această căpetenie aţi fost făcuţi aliberi şi nu este nici o altă căpetenie care ar putea să vă facă liberi. Nu este bnici un alt cnume dat prin care vine salvarea; de aceea, doresc ca să dluaţi asupra voastră numele lui Hristos, toţi aceia care aţi intrat într-un legământ cu Dumnezeu, că veţi fi supuşi până la sfârşitul vieţilor voastre.

9 Şi se va întâmpla că oricine va face aceasta va fi găsit la dreapta lui Dumnezeu, căci el va cunoaşte numele prin care este chemat; căci el va fi chemat prin numele lui Hristos.

10 Şi acum se va întâmpla că oricine care nu va lua numele lui Hristos asupra sa va trebui să fie chemat printr-un aalt nume; de aceea, el se va găsi la bstânga lui Dumnezeu.

11 Şi aş dori ca să vă aduceţi aminte, de asemenea, că acesta este anumele pe care am spus că vi-l voi da şi care nu se va şterge niciodată decât prin încălcarea legii; de aceea, aveţi grijă să nu încălcaţi legea, pentru ca numele să nu fie şters din inima voastră.

12 Eu vă spun, aş vrea ca să vă aduceţi aminte să apăstraţi numele scris pentru totdeauna în inimile voastre, pentru ca să nu vă găsiţi la stânga lui Dumnezeu, ci să auziţi şi să cunoaşteţi glasul prin care veţi fi chemaţi, precum şi numele cu care El vă va chema.

13 Căci, cum poate un om să acunoască stăpânul pe care nu l-a slujit şi care este un străin pentru el şi departe de gândurile şi intenţiile sale?

14 Şi iarăşi, ia un om măgarul care aparţine vecinului său şi-l păstrează? Eu vă spun vouă: Nu; el nu va permite ca acesta să se hrănească laolaltă cu turmele sale, ci îl va alunga şi-l va da afară. Eu vă spun vouă că tot aşa va fi şi cu voi, dacă nu cunoaşteţi numele cu care veţi fi chemaţi.

15 De aceea, aş vrea ca să fiţi neclintiţi şi nestrămutaţi, făcând întotdeauna lucruri bune din abundenţă pentru ca Hristos, Domnul Dumnezeu cel Atotputernic, să vă poată apecetlui ca ai Săi, pentru ca să puteţi fi aduşi în cer, ca să aveţi salvare şi viaţă veşnică prin înţelepciunea şi puterea, dreptatea şi îndurarea Celui care a bfăcut toate lucrurile, atât în cer, cât şi pe pământ, care este Dumnezeu peste toate. Amin.

◀

2a

Alma 5:14. GS Născut din nou, născut din Dumnezeu.

◀

b

Alma 19:33.

◀

5a

Mosia 18:10.

◀

b

Mosia 3:25–27.

◀

c

Mosia 3:2.

◀

7a

Mosia 27:24–26; Moise 6:64–68. GS Fii şi fiice ale lui Dumnezeu.

◀

b

GS (a) Naşte.

◀

c

GS Inimă.

◀

d

Mosia 15:10–11. GS Născut din nou, născut din Dumnezeu.

◀

e

D&L 11:30.

◀

8a

Rom. 6:18; Gal. 5:1; Hel. 14:30.

◀

b

Fapte 4:10, 12; Alma 21:9.

◀

c

Mosia 26:18.

◀

d

Fapte 11:26; Alma 46:15.

◀

10a

Alma 5:38–39.

◀

b

Mat. 25:33.

◀

11a

Mosia 1:11–12. GS Isus Hristos—A lua numele lui Isus Hristos asupra noastră.

◀

12a

D&L 18:23–25.

◀

13a

Mosia 26:24–27.

◀

15a

GS Chemare şi alegere; Sfinţire.

◀

b

Col. 1:16; Mosia 4:2; Alma 11:39.

Capitolul 6

Regele Beniamin înregistrează numele oamenilor şi numeşte preoţi ca să-i înveţe—Mosia domneşte ca un rege drept. Circa 124–121 î.H.

1 Şi acum, regele Beniamin a crezut că era potrivit ca, după ce a terminat de vorbit poporului, să aia numele tuturor celor care au intrat într-un legământ cu Dumnezeu ca să-i ţină poruncile Lui.

2 Şi s-a întâmplat că nu exista nici un suflet, doar dacă erau prunci, care să nu fi intrat într-un legământ şi să nu fi luat asupra lor numele lui Hristos.

3 Şi iarăşi, s-a întâmplat că atunci când regele Beniamin a sfârşit toate aceste lucruri şi l-a uns pe fiul său aMosia ca domnitor şi rege peste poporul său şi i-a încredinţat toate treburile împărăţiei, şi, de asemenea, a bnumit preoţi ca să cînveţe poporul, pentru ca ei să audă şi să cunoască poruncile lui Dumnezeu şi să-i aţâţe să-şi aducă aminte de djurământul pe care l-au făcut, el a dat drumul mulţimii, iar aceştia s-au întors, fiecare cu familiile lor, la casele lor.

4 Iar aMosia a început să domnească în locul tatălui său. Şi el a început să domnească în cel de al treizecilea an al vieţii sale, fiind în total aproximativ patru sute şaptezeci şi şase de ani de la btimpul când Lehi a plecat din Ierusalim.

5 Iar regele Beniamin a mai trăit trei ani şi apoi a murit.

6 Şi s-a întâmplat că regele Mosia a mers pe căile Domnului şi a respectat judecăţile şi regulile Lui şi a ţinut poruncile Lui în toate lucrurile pe care El i le-a poruncit.

7 Şi regele Mosia a pus poporul său să cultive pământul. Şi el însuşi a cultivat pământul pentru ca să anu devină o povară pentru poporul său, pentru ca să facă tot aşa cum a făcut tatăl său în toate lucrurile. Şi nu a fost nici un conflict printre poporul lui timp de trei ani.

◀

1a

D&L 128:8.

◀

3a

Mosia 1:10; 2:30.

◀

b

GS (a) Rândui, rânduire.

◀

c

Alma 4:7.

◀

d

Mosia 5:5–7.

◀

4a

GS Mosia, fiul lui Beniamin.

◀

b

1 Ne. 1:4.

◀

7a

2 Cor. 11:9.

Capitolul 7

Amon găseşte ţara lui Lehi-Nefi, unde Limhi este rege—Poporul lui Limhi este înrobit lamaniţilor—Limhi povesteşte istoria lor—Un profet (Abinadi) a depus mărturie că Hristos este Dumnezeul şi Tatăl tuturor lucrurilor—Cei care seamănă vânt culeg furtună, iar cei care-şi pun nădejdea lor în Domnul vor fi salvaţi. Circa 121 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că după ce regele Mosia avusese pace continuă timp de trei ani, el a dorit să afle despre poporul care s-a adus să locuiască în ţara lui Lehi-Nefi sau în oraşul lui Lehi-Nefi; căci poporul său nu auzise nimic despre ei din timpul când au plecat din ţara lui bZarahemla; de aceea, l-au asaltat cu întrebări.

2 Şi s-a întâmplat că regele Mosia a consimţit ca şaisprezece oameni puternici să se ducă în ţara lui Lehi-Nefi ca să întrebe despre fraţii lor.

3 Şi s-a întâmplat că în ziua următoare au plecat, având printre ei pe unul, Amon, acesta fiind un om tare şi puternic şi un urmaş al lui Zarahemla; şi el a fost, de asemenea, conducătorul lor.

4 Şi acum, ei nu ştiau pe ce cale să meargă în pustiu ca să ajungă la ţara lui Lehi-Nefi; de aceea, au rătăcit timp de multe zile în pustiu, şi anume patruzeci de zile au rătăcit ei.

5 Şi după ce au rătăcit patruzeci de zile, au ajuns la un deal care este la nord de ţara lui aŞilom şi acolo şi-au instalat corturile.

6 Iar Amon a luat pe trei dintre fraţii săi şi numele lor erau Amalec, Helem şi Hem şi s-au coborât în ţara lui aNefi.

7 Şi iată, au întâlnit pe regele poporului care era în ţara lui Nefi şi în ţara lui Şilom; şi au fost înconjuraţi de garda regelui şi au fost luaţi, legaţi şi băgaţi la închisoare.

8 Şi s-a întâmplat că, după ce au stat în închisoare timp de două zile, au fost aduşi iarăşi în faţa regelui, iar legăturile lor au fost dezlegate; şi au stat în faţa regelui şi li s-a dat voie ori, mai degrabă, li s-a poruncit să răspundă la întrebările pe care el le-a pus.

9 Şi el a spus către ei: Iată, eu sunt aLimhi, fiul lui Noe, care era fiul lui Zenif, care a venit din ţara lui Zarahemla ca să moştenească ţara aceasta, care era ţara strămoşilor lor, care a fost făcut rege de către glasul poporului.

10 Şi acum doresc să ştiu motivul pentru care voi aţi fost aşa de îndrăzneţi ca să veniţi aproape de zidurile oraşului, când eu însumi am fost împreună cu gărzile mele în afara porţii?

11 Şi acum, din cauza aceasta am poruncit ca să fiţi reţinuţi, ca să vă pot întreba, căci altfel aş fi făcut ca gărzile mele să vă omoare. Aveţi voie să vorbiţi.

12 Şi acum, când Amon a văzut că i s-a dat voie să vorbească, a înaintat şi s-a închinat în faţa regelui; şi ridicându-se iarăşi el a spus: O, rege, eu sunt foarte recunoscător în faţa lui Dumnezeu în ziua aceasta pentru că sunt încă în viaţă şi mi se dă voie să vorbesc; şi mă voi strădui să vorbesc cu îndrăzneală;

13 Căci sunt sigur că, dacă m-ai fi cunoscut, nu ai fi permis să port aceste legături. Căci eu, Amon, sunt un urmaş al lui aZarahemla şi am venit din ţara lui Zarahemla ca să întreb despre fraţii noştri pe care Zenif i-a adus afară din ţara aceea.

14 Şi acum s-a întâmplat că după ce Limhi a auzit cuvintele lui Amon, a fost foarte bucuros şi a spus: Acum ştiu cu siguranţă că ai mei fraţi care erau în ţara lui Zarahemla sunt încă în viaţă. Şi acum mă voi bucura; iar mâine voi face ca şi poporul meu să se bucure.

15 Căci iată, noi suntem înrobiţi lamaniţilor şi aplătim un bir care este greu de suportat. Şi acum iată, fraţii noştri ne vor elibera din robia noastră sau din mâinile lamaniţilor şi vom fi sclavii lor; căci este mai bine să fim sclavi sub nefiţi decât să plătim tribut regelui lamaniţilor.

16 Şi acum, regele Limhi a dat poruncă gărzilor sale ca să nu-l mai lege pe Amon, nici pe fraţii lui, ci a făcut ca ei să se ducă la dealul care era la nord de Şilom şi să-i aducă pe fraţii lor în oraş pentru ca ei să poată să mănânce şi să bea şi să se odihnească după oboseala călătoriei; căci ei au răbdat multe; ei suferiseră de foame, sete şi de oboseală.

17 Şi acum, s-a întâmplat în ziua următoare că regele Limhi a dat de veste către poporul său cum că trebuia să se adune cu toţii la atemplu ca să asculte cuvintele pe care avea să le vorbească către ei.

18 Şi s-a întâmplat că atunci când s-au adunat laolaltă, el le-a vorbit în felul acesta înţelept, zicând: O, voi, poporul meu, ridicaţi-vă capul şi fiţi alinaţi; căci iată, timpul a venit sau nu este prea îndepărtat, când noi nu vom mai fi supuşii duşmanilor noştri, cu toate străduinţele noastre care au fost deşarte; şi totuşi cred că a mai rămas să purtăm o luptă decisivă.

19 De aceea, ridicaţi-vă capul şi bucuraţi-vă şi puneţi-vă nădejdea în aDumnezeu, în acel Dumnezeu care era Dumnezeul lui Avraam şi Isaac şi Iacov; şi, de asemenea, acel Dumnezeu care i-a bscos pe copiii Israelului din ţara Egiptului şi a făcut ca ei să meargă prin Marea Roşie ca pe pământ uscat şi i-a hrănit pe ei cu cmană pentru ca să nu piară în pustiu; şi încă multe alte lucruri a făcut El pentru ei.

20 Şi iarăşi, acelaşi Dumnezeu i-a scos pe strămoşii noştri adin ţara Ierusalimului şi a ţinut şi a păstrat pe poporul Său chiar până acum; şi iată, din cauza nedreptăţilor şi a lucrurilor noastre abominabile, El ne-a adus pe noi în sclavie.

21 Şi voi toţi sunteţi martori în ziua aceasta că Zenif, care a fost făcut rege peste acest popor, el fiind prea aambiţios să moştenească ţara strămoşilor săi, de aceea fiind înşelat de viclenia şi înşelătoria regelui Laman care, intrând într-o înţelegere cu regele Zenif şi cedând o parte din ţară, şi chiar oraşul lui Lehi-Nefi, precum şi oraşul lui Şilom; şi ţara dimprejur—

22 Şi el a făcut toate acestea cu singurul scop de a aaduce poporul acesta în robie său în sclavie. Şi iată, noi în acest timp plătim tribut regelui lamaniţilor, şi anume jumătate din porumbul nostru şi orzul nostru şi orice alte grâne de tot felul, precum şi jumătate din animalele turmelor şi cirezilor noastre; şi chiar şi jumătate din tot ceea ce avem sau stăpânim regele lamaniţilor ia de la noi, căci altfel ne-ar lua viaţa.

23 Şi acum, nu este acest lucru greu de dus? Şi nu este această suferinţă a noastră mare? Acum iată ce puternic motiv avem să jelim.

24 Da, eu vă spun, mari sunt motivele pe care le avem ca să jelim; căci iată, cât de mulţi dintre fraţii noştri au fost ucişi, iar sângele lor a fost vărsat în zadar; şi toate acestea din cauza nedreptăţii.

25 Căci, dacă acest popor n-ar fi căzut în nelegiuire, Domnul n-ar fi dat voie ca acest mare rău să vină peste el. Dar iată, ei nu au vrut să asculte de cuvintele Lui; şi au început conflicte între ei, chiar atât de multe, încât au vărsat sânge între ei.

26 Şi au ucis un aprofet al Domnului; da, un om ales al lui Dumnezeu, care le-a spus despre ticăloşia şi lucrurile lor abominabile şi care a profeţit despre multe lucruri care vor fi să vină, da, chiar şi despre venirea lui Hristos.

27 Şi pentru că el le-a spus că Hristos era aDumnezeu, Tatăl tuturor lucrurilor, şi a spus că El trebuia să-şi ia înfăţişarea unui om; şi aceasta trebuia să fie bînfăţişarea în care omul a fost făcut la început; sau, cu alte cuvinte, el a spus că omul a fost făcut după înfăţişarea lui cDumnezeu şi că Dumnezeu se va pogorî printre copiii oamenilor şi va lua asupra Sa carne şi sânge şi va umbla pe faţa pământului—

28 Şi acum, pentru că a spus acestea, ei l-au ucis; şi mult mai multe lucruri au făcut ei care au adus mânia lui Dumnezeu asupra lor. De aceea, cine se miră că sunt în sclavie şi că sunt loviţi cu suferinţe dureroase?

29 Căci iată, Domnul a spus: Eu nu voi mai aadăposti poporul meu în ziua nelegiuirii sale; ci voi îngrădi căile sale ca să nu prospere; iar faptele sale vor fi ca o piedică în faţa lor.

30 Şi iarăşi, a spus: Dacă poporul meu va semăna aticălosie atunci va bculege neghina adusă de furtună; iar efectul acesteia este otravă.

31 Şi el iarăşi a spus: Dacă poporul meu va semăna ticălosie, atunci va culege vântul de la arăsărit, care aduce distrugere imediată.

32 Şi acum, iată, făgăduinţa Domnului este împlinită, iar voi sunteţi loviţi şi în suferinţă.

33 Dar dacă vă veţi aîntoarce către Domnul cu toată hotărârea inimii şi vă veţi pune nădejdea în El şi-L veţi sluji cu toată sârguinţa minţii, dacă veţi face aceasta, atunci El, după voinţa şi plăcerea Sa, vă va elibera din sclavie.

◀

1a

Omni 1:27–30.

◀

b

Omni 1:13.

◀

5a

Mosia 9:6, 8, 14.

◀

6a

2 Ne. 5:8.

◀

9a

Mosia 11:1.

◀

13a

Omni 1:12–15.

◀

15a

Mosia 19:15.

◀

17a

2 Ne. 5:16.

◀

19a

Ex. 3:6; 1 Ne. 19:10.

◀

b

Ex. 12:40–41; Alma 36:28.

◀

c

Ex. 16:15, 35; Num. 11:7–8; Ios. 5:12.

◀

20a

1 Ne. 2:1–4.

◀

21a

Mosia 9:1–3.

◀

22a

Mosia 10:18.

◀

26a

Mosia 17:12–20.

◀

27a

GS Dumnezeu, divinitate.

◀

b

Gen. 1:26–28; Eter 3:14–17; D&L 20:17–18.

◀

c

Mosia 13:33–34; 15:1–4.

◀

29a

1 Sam. 12:15; 2 Cron. 24:20.

◀

30a

GS Murdărie, necurăţenie.

◀

b

Gal. 6:7–8; D&L 6:33. GS Seceriş.

◀

31a

Ier. 18:17; Mosia 12:6.

◀

33a

Morm. 9:6.

Capitolul 8

Amon propovăduieşte poporului lui Limhi—El află despre cele douăzeci şi patru de plăci ale iarediţilor—Inscripţii vechi pot fi traduse de văzători—Nici un dar nu este mai presus decât cel de a fi văzător. Circa 121 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că după ce regele Limhi a terminat de vorbit către poporul său, căci el a vorbit multe lucruri către el şi numai câteva dintre acestea le-am scris în această carte, el a spus poporului său toate lucrurile despre fraţii lor care erau în ţara lui Zarahemla.

2 Şi el a făcut ca Amon să se ridice în picioare în faţa mulţimii şi să repete ceea ce li s-a întâmplat fraţilor lor din timpul când Zenif a plecat din ţară chiar până când el însuşi a ieşit din ţară.

3 Şi el, de asemenea, le-a repetat ultimele cuvinte pe care regele Beniamin le-a propovăduit şi le-a explicat poporului lui Limhi, aşa încât ei să poată înţelege toate cuvintele pe care le-a spus.

4 Şi s-a întâmplat că după ce a făcut toate acestea, regele Limhi a dat drumul mulţimii şi a făcut ca fiecare să se întoarcă la casa lui.

5 Şi s-a întâmplat că el a dispus ca plăcile care conţineau acronicile poporului său din timpul când au plecat din ţara lui Zarahemla să fie aduse în faţa lui Amon, pentru ca el să le poată citi.

6 Acum, imediat ce Amon a citit cronicile, regele l-a întrebat dacă putea tălmăci limbile, iar Amon i-a spus că el nu putea.

7 Iar regele a spus către el: Fiind întristat din cauza suferinţelor poporului meu, am dispus ca patruzeci şi trei de oameni din poporul meu să se ducă în pustiu şi să găsească ţara lui Zarahemla pentru ca să putem să le cerem fraţilor noştri să ne elibereze din sclavie.

8 Şi ei au rătăcit în pustiu timp de mai multe zile, dar cu toată strădania lor, ei nu au găsit ţara lui Zarahemla, ci s-au reîntors la ţara aceasta după ce au călătorit printr-o ţară printre multe ape, descoperind o ţară care era acoperită cu oase de oameni şi de animale, şi, de asemenea, cu ruine de clădiri de tot felul, descoperind o ţară care fusese populată de oameni care erau atât de numeroşi cât oştirile lui Israel.

9 Şi ca mărturie că lucrurile pe care le-au spus erau adevărate, ei au adus adouăzeci şi patru de plăci care sunt pline de inscripţii şi sunt făcute din aur curat.

10 Şi iată, ei, de asemenea, au adus ascuturi care erau mari şi erau făcute din baramă şi cupru şi erau întregi pe deplin.

11 Şi iarăşi, ei au adus săbii ale căror mânere erau stricate şi ale căror lame erau ruginite; şi nu este nimeni în ţară care să poată tălmăci limbile sau inscripţiile care sunt pe plăci. De aceea te-am întrebat: Tu nu poţi tălmăci?

12 Şi eu iarăşi te întreb: Cunoşti pe vreunul care poate tălmăci? Căci doresc ca aceste cronici să fie tălmăcite în limba noastră; căci, poate, ele ne vor da cunoştinţe despre rămăşiţa poporului care a fost distrus şi de la care au venit aceste cronici; sau, poate, ele ne vor da cunoştinţe despre acest popor care a fost distrus; şi doresc să ştiu cauza distrugerii lui.

13 Acum, Amon a spus către el: Eu pot cu siguranţă să-ţi spun, o, rege, despre un om care poate atălmăci cronicile; căci el are ceva prin care el se poate uita şi poate tălmăci toate cronicile din vechime; şi acesta este un dar de la Dumnezeu. Iar lucrurile acestea se numesc btălmăcitoare, şi nimeni nu se poate uita prin ele decât dacă i se porunceşte, ca să nu se uite la ceva care este interzis şi să piară. Iar cel căruia i se porunceşte să se uite prin ele, acela se numeşte un cvăzător.

14 Şi iată, regele poporului care este în ţara lui Zarahemla este omul căruia i s-a poruncit să facă aceste lucruri şi care are acest mare dar de la Dumnezeu.

15 Iar regele a spus că un văzător este mai presus decât un profet.

16 Iar Amon a spus că un văzător este un revelator şi, de asemenea, un profet; şi un dar mai mare decât acesta nici un om nu poate să-l aibă, decât dacă ar avea puterea lui Dumnezeu, ceea ce nici un om nu poate; totuşi, un om poate să aibă o putere mai mare dată de la Dumnezeu.

17 Dar un văzător poate să ştie lucruri din trecut, precum şi lucruri care vor veni, iar prin el toate lucrurile vor fi dezvăluite, sau mai degrabă, lucrurile secrete vor fi descoperite, iar lucrurile ascunse vor ieşi la lumină, iar lucruri care nu sunt cunoscute vor fi făcute cunoscute prin ei şi, de asemenea, vor fi făcute cunoscute prin el lucruri care altfel nu ar putea să fie cunoscute.

18 Astfel, Dumnezeu a oferit o posibilitate ca omul, prin credinţă, să poată face mari minuni; de aceea, el devine foarte folositor pentru semenii săi.

19 Şi acum, când Amon a terminat de spus aceste cuvinte, regele s-a bucurat foarte mult şi a adus mulţumiri lui Dumnezeu, zicând: Fără îndoială aceste plăci cuprind o amare taină, iar aceşti tălmăcitori au fost fără îndoială pregătiţi pentru scopul de a dezvălui copiilor oamenilor aceste taine.

20 O, cât de minunate sunt lucrările Domnului şi cât de mult suferă El cu poporul Său; da, şi cât de oarbe şi de nepătrunse sunt înţelegerile copiilor oamenilor; căci ei nu vor căuta înţelepciune, nici nu vor dori ca aceasta să domnească printre ei!

21 Da, ei sunt ca o turmă sălbatică care fuge de păstor şi se împrăştie şi este mânată şi devorată de fiarele pădurii.

◀

5a

Mosia 9–22.

◀

9a

Eter 1:1–2.

◀

10a

Eter 15:15.

◀

b

Eter 10:23.

◀

13a

Mosia 28:10–17.

◀

b

GS Urim şi Tumim.

◀

c

GS Văzător.

◀

19a

Eter 3:21–28; 4:4–5.

Cronica lui Zenif—O relatare despre poporul său din timpul când au plecat din ţara lui Zarahemla, până la timpul când au fost eliberaţi din mâinile lamaniţilor.

Cuprinde capitolele 9 până la 22, inclusiv.

Capitolul 9

Zenif conduce un grup din Zarahemla ca să ocupe ţara lui Lehi-Nefi—Regele lamanit le dă permisiunea să moştenească pământul—Este război între lamaniţi şi poporul lui Zenif. Circa 200–187 î.H.

1 Eu, Zenif, fiind învăţat în toate limbile nefiţilor şi având cunoştinţă despre ţara lui Nefi sau despre aţara primei moşteniri a strămoşilor noştri şi fiind trimis ca spion printre lamaniţi ca să spionez despre forţele lor, pentru ca armata noastră să poată merge împotriva lor şi să-i distrugă—dar când am văzut ceea ce era bun printre ei, am dorit ca ei să nu fie distruşi.

2 De aceea, m-am certat cu fraţii mei în pustiu, căci am dorit ca domnitorul nostru să încheie un tratat cu ei; dar el fiind un om aspru şi însetat de sânge a poruncit să fiu ucis; dar am fost salvat printr-o mare vărsare de sânge; căci s-a luptat tată contra tată şi frate contra frate până când cea mai mare parte a armatei noastre a fost distrusă în pustiu; şi noi ne-am reîntors, aceia dintre noi care scăpasem cu viaţă, în ţara lui Zarahemla, ca să spunem povestea nevestelor şi copiilor lor.

3 Şi totuşi, eu fiind prea zelos să moştenesc ţara strămoşilor noştri, am adunat atât de mulţi câţi voiau să meargă şi să ocupe pământul şi am pornit iarăşi în călătoria noastră în pustiu ca să mergem sus până la ţinutul acela; dar am fost loviţi de foamete şi de suferinţe dureroase; căci eram leneşi în a ne aduce aminte de Domnul Dumnezeul nostru.

4 Cu toate acestea, după multe zile de rătăcire în pustiu, ne-am instalat corturile în locul în care fraţii noştri fuseseră ucişi, care era aproape de ţara strămoşilor noştri.

5 Şi s-a întâmplat că m-am dus iarăşi împreună cu patru dintre oamenii mei în oraş, până la rege, pentru ca să cunosc intenţiile lui şi ca să pot să aflu dacă aş putea să mă duc împreună cu oamenii mei şi să stăpânesc pământul în pace.

6 Şi m-am dus până la rege, iar el a făcut legământ cu mine ca să pot stăpâni ţara lui Lehi-Nefi şi ţara lui Şilom.

7 Şi, de asemenea, el a poruncit ca poporul său să plece din ţară şi eu şi poporul meu ne-am dus în ţară ca s-o stăpânim.

8 Şi noi am început să construim clădiri şi să reparăm zidurile oraşului, da, chiar zidurile oraşului lui Lehi-Nefi şi ale oraşului lui Şilom.

9 Şi am început să cultivăm pământul, da, chiar cu tot felul de seminţe, cu seminţe de porumb şi de grâu, şi de orz şi de neas şi de şeum, precum şi cu seminţe de tot felul de roade; şi am început să ne înmulţim şi să prosperăm în ţară.

10 Acum, viclenia şi şiretenia regelui Laman au aadus poporul meu în sclavie; el ne cedase ţara pentru ca noi s-o stăpânim.

11 De aceea, s-a întâmplat că, după ce trăisem în ţară timp de doisprezece ani, regele Laman a început să devină neliniştit, temându-se că poporul meu avea să nu devină puternic în ţară şi că el nu va putea să-l răstoarne şi să-l ducă în sclavie.

12 Acum, ei erau un popor leneş şi aidolatru; de aceea au dorit să ne ducă pe noi în sclavie, pentru ca ei să poată să se folosească de munca mâinilor noastre; da, ca ei să poată să se ospăteze din turmele de pe câmpiile noastre.

13 De aceea, s-a întâmplat că regele Laman a început să aţâţe poporul său ca să se bată cu noi; de aceea, au început războaie şi conflicte în ţară.

14 Căci în cel de al treisprezecelea an al domniei mele în ţara lui Nefi, departe la miazăzi de ţara lui Şilom, atunci când oamenii mei adăpau şi hrăneau turmele lor şi cultivau pământul, o oştire numeroasă de lamaniţi a venit peste ei şi a început să-i omoare, să le ia turmele şi porumbul din câmpiile lor.

15 Da, şi s-a întâmplat că ei au fugit, toţi cei care nu au fost prinşi, chiar până la oraşul lui Nefi şi m-au chemat pe mine ca să-i apăr.

16 Şi s-a întâmplat că eu i-am înarmat cu arcuri şi cu săgeţi, cu săbii şi cu paloşe, şi cu bâte şi cu praştii şi cu tot felul de arme pe care le-am putut inventa, iar eu şi cu oamenii mei ne-am dus împotriva lamaniţilor ca să ne luptăm.

17 Da, cu puterea Domnului ne-am dus ca să ne luptăm împotriva lamaniţilor; căci eu şi oamenii mei am implorat puternic pe Domnul ca El să ne scape din mâinile duşmanilor noştri, căci noi fusesem treziţi în a ne aduce aminte de eliberarea strămoşilor noştri.

18 Iar Dumnezeu a aauzit strigătele noastre şi a răspuns la rugăciunile noastre; şi noi am înaintat prin puterea Lui; da, noi am înaintat împotriva lamaniţilor şi într-o zi şi o noapte am ucis trei mii patruzeci şi trei; i-am ucis pe ei până când i-am alungat din ţara noastră.

19 Iar eu însumi, cu propriile-mi mâini, am ajutat ca să-i îngropăm pe morţii lor. Şi iată, spre marea noastră întristare şi jale, două sute şaptezeci şi nouă dintre fraţii noştri au fost ucişi.

◀

1a

2 Ne. 5:5–8; Omni 1:12.

◀

10a

Mosia 7:21–22.

◀

12a

Enos 1:20. GS Idolatrie.

◀

18a

Mosia 29:20.

Capitolul 10

Regele Laman moare—Oamenii lui sunt sălbatici şi fioroşi şi cred în tradiţii neadevărate—Zenif şi oamenii săi îi predomină. Circa 187–160 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că iarăşi am început să întemeiem împărăţia şi să stăpânim din nou ţara în pace. Şi eu am dispus ca să se facă arme de război de tot felul, pentru ca să pot avea arme pentru poporul meu în caz că lamaniţii ar veni iarăşi cu război împotriva poporului meu.

2 Şi am pus gărzi de jur-împrejurul ţării pentru ca lamaniţii să nu mai poată veni asupra noastră pe nepregătite şi să ne distrugă; şi astfel am apărat poporul şi turmele mele şi i-am salvat de la căderea în mâinile duşmanilor noştri.

3 Şi s-a întâmplat că am moştenit ţara strămoşilor noştri pentru mulţi ani, da, pentru douăzeci şi doi de ani.

4 Şi eu am făcut ca bărbaţii să cultive pământul şi să crească tot felul de agrâne şi tot felul de roade de toate soiurile.

5 Şi am făcut ca femeile să toarcă şi să ţeasă, şi să lucreze şi să facă tot felul de pânzeturi fine, da, şi astofe de tot felul, pentru ca noi să ne putem acoperi goliciunea; şi astfel am prosperat în ţară—astfel am avut pace continuă în ţară timp de douăzeci şi doi de ani.

6 Şi s-a întâmplat că regele aLaman a murit, iar fiul lui a început să domnească în locul lui. Şi a început să-şi aţâţe poporul să se răzvrătească împotriva poporului meu; de aceea, au început să se pregătească de război şi să se ridice la luptă împotriva poporului meu.

7 Dar eu îmi trimisesem spionii de jur-împrejurul ţării lui aŞemlon ca să pot descoperi pregătirile lor, ca să pot să mă păzesc de ei, pentru ca ei să nu poată veni peste oamenii mei şi să-i distrugă.

8 Şi s-a întâmplat că au venit la miazănoapte de ţara lui Şilom, cu oştirile lor numeroase, bărbaţi aînarmaţi cu barcuri şi săbii, cu paloşe, cu pietre şi cu praştii; şi ei aveau capetele rase şi erau goi; şi erau încinşi cu brâuri de piele în jurul coapselor.

9 Şi s-a întâmplat că am făcut ca femeile şi copiii oamenilor mei să fie ascunşi în pustiu; şi eu, de asemenea, am hotărât ca toţi bătrânii care puteau purta arme, precum şi toţi tinerii care erau în stare să poarte arme să se adune laolaltă ca să meargă la luptă împotriva lamaniţilor; iar eu i-am aşezat în rânduri, fiecare om după vârsta lui.

10 Şi s-a întâmplat că ne-am ridicat la luptă împotriva lamaniţilor; şi eu, până şi eu, la vârsta mea înaintată, m-am dus ca să mă lupt cu lamaniţii. Şi s-a întâmplat că ne-am ridicat la luptă prin aputerea Domnului.

11 Acum, lamaniţii nu ştiau nimic despre Domnul, nici despre puterea Domnului, de aceea depindeau numai de puterea lor. Şi totuşi erau un popor puternic în ceea ce priveşte puterea bărbaţilor.

12 Ei erau un popor asălbatic, fioros şi însetat de sânge, crezând în btradiţia strămoşilor lor, care este aceasta—Crezând că fuseseră alungaţi afară din Ierusalim din cauza nedreptăţilor strămoşilor lor şi că au fost prigoniţi în pustiu de către fraţii lor şi, de asemenea, că au fost prigoniţi în timp ce au trecut marea;

13 Şi iarăşi, că au fost prigoniţi în ţara aprimei lor moşteniri, după ce trecuseră marea, iar toate acestea pentru că Nefi a fost mai credincios în ţinerea poruncilor Domnului—de aceea el a fost bfavorizat de Domnul, căci Domnul a auzit rugăciunile lui şi le-a răspuns şi a luat conducerea călătoriei lor în pustiu.

14 Iar fraţii lui au fost mânioşi pe el pentru că nu au aînţeles lucrările Domnului; au fost, de asemenea, bmânioşi pe el pe apă pentru că îşi împietriseră inimile împotriva Domnului.

15 Şi iarăşi, au fost mânioşi pe el atunci când au ajuns în ţara făgăduită, pentru că au spus că el luase aconducerea poporului din mâinile lor; şi au căutat să-l ucidă.

16 Şi iarăşi, au fost mânioşi pe el pentru că a plecat în pustiu aşa cum Domnul îi poruncise şi a luat acronicile care erau gravate pe plăcile de aramă, căci ei spuneau că i-a bjefuit.

17 Şi astfel, i-au învăţat pe copiii lor cum că ei trebuia să-i urască şi că trebuia să-i ucidă, şi că trebuia să-i fure şi să-i jefuiască şi să facă tot ce puteau ca să-i distrugă; de aceea ei poartă o ură veşnică faţă de copiii lui Nefi.

18 Chiar din cauza aceasta regele Laman, prin viclenia şi înşelătoria lui mincinoasă, precum şi prin făgăduielile lui plăcute, m-a înşelat ca să aduc pe acest popor al meu în ţara aceasta, pentru ca el să-l poată distruge; da, şi noi am suferit mulţi ani în ţară.

19 Şi acum eu, Zenif, după ce am spus către poporul meu toate lucrurile acestea despre lamaniţi, i-am îndemnat să se ducă la luptă cu putere, punându-şi încrederea în Domnul; şi astfel, ne-am luptat cu ei faţă în faţă.

20 Şi s-a întâmplat că noi i-am alungat din nou afară din ţara noastră; şi i-am măcelărit într-un mare măcel, chiar pe atât de mulţi încât nici nu i-am numărat.

21 Şi s-a întâmplat că ne-am întors din nou la pământul nostru, iar poporul meu a început iarăşi să-şi îngrijească turmele şi să-şi cultive pământul.

22 Şi acum eu, fiind bătrân, am dat împărăţia unuia dintre fiii mei; de aceea, nu mai spun nimic. Şi fie ca Domnul să binecuvânteze poporul meu. Amin.

◀

4a

Mosia 9:9.

◀

5a

Alma 1:29.

◀

6a

Mosia 9:10–11; 24:3.

◀

7a

Mosia 11:12.

◀

8a

Iarom 1:8.

◀

b

Alma 3:4–5.

◀

10a

GS (a se) Încrede.

◀

12a

Alma 17:14.

◀

b

2 Ne. 5:1–3.

◀

13a

1 Ne. 18:23.

◀

b

1 Ne. 17:35.

◀

14a

1 Ne. 15:7–11.

◀

b

1 Ne. 18:10–11.

◀

15a

2 Ne. 5:3.

◀

16a

2 Ne. 5:12.

◀

b

Alma 20:10, 13.

Capitolul 11

Regele Noe domneşte în ticăloşie—El petrece într-o viaţă desfrânată cu nevestele şi concubinele sale—Abinadi profeţeşte că poporul va fi luat în sclavie—Regele Noe a căutat să-i ia viaţa. Circa 160–150 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că Zenif a dat împărăţia lui Noe, unul dintre fiii săi; de aceea, Noe a început să domnească în locul lui; şi el nu a mers pe urmele tatălui său.

2 Căci iată, el nu a ţinut poruncile lui Dumnezeu, ci a mers după dorinţele propriei inimi. Şi el a avut multe neveste şi aconcubine. Şi a bfăcut ca poporul său să păcătuiască şi să facă ceea ce era un lucru abominabil în ochii Domnului. Da, şi ei au cpreacurvit şi au făcut tot felul de ticăloşii.

3 Şi el a impus un bir, a cincea parte din tot ceea ce stăpâneau, a cincea parte din aurul lor şi argintul lor, a cincea parte din aziful lor, şi din cuprul lor, şi din arama lor şi fierul lor, a cincea parte din animalele lor puse la îngrăşat; şi a cincea parte din toate grânele lor.

4 Şi toate acestea le-a luat ca să se întreţină pe el însuşi şi pe nevestele şi concubinele sale; şi, de asemenea, pe preoţii săi cu nevestele şi concubinele lor; şi astfel a schimbat treburile împărăţiei.

5 Căci el a dat jos pe toţi preoţii care fuseseră unşi de către tatăl său şi a uns pe alţii în locul lor, cei care erau mândri în trufia inimilor lor.

6 Da, şi astfel erau ei întreţinuţi în lenea lor şi în idolatria lor şi în curvia lor de birurile pe care regele Noe le-a impus poporului său; astfel a muncit poporul foarte mult ca să suporte nedreptatea.

7 Da, şi oamenii, de asemenea, au devenit idolatri, pentru că erau înşelaţi de cuvintele deşarte şi linguşitoare ale regelui şi ale preoţilor; căci aceştia vorbeau cuvinte linguşitoare către ei.

8 Şi s-a întâmplat că regele Noe a zidit multe clădiri elegante şi spaţioase; şi el le-a decorat pe acestea cu lucrări fine în lemn şi cu tot felul de lucruri preţioase din aur şi din argint, şi din fier şi din aramă, şi din zif şi din cupru;

9 Şi el, de asemenea, a zidit pentru el un palat spaţios şi un tron în mijlocul lui care era în întregime făcut din lemn fin şi era ornamentat cu aur şi cu argint şi cu lucruri preţioase.

10 Şi el, de asemenea, a dispus ca lucrătorii săi să facă tot felul de lucrări fine înăuntrul zidurilor templului, din lemn fin şi din cupru şi din aramă.

11 Iar scaunele care erau puse deoparte pentru marii preoţi, care erau deasupra tuturor celorlalte scaune, le-a ornamentat cu aur curat; şi a dispus ca să se construiască o balustradă în faţa lor, pentru ca ei să poată să-şi sprijine trupurile şi braţele pe ea în timp ce trebuia să vorbească vorbe deşarte şi mincinoase către poporul său.

12 Şi s-a întâmplat că a zidit un aturn lângă templu; da, un turn foarte înalt, chiar atât de înalt încât putea să stea pe vârful lui şi să vadă ţara lui Şilom şi, de asemenea, ţara lui Şemlon, care era stăpânită de lamaniţi; şi el putea să se uite chiar peste toată ţara de jur-împrejur.

13 Şi s-a întâmplat că a făcut ca multe case să fie zidite în ţara lui Şilom; şi a dispus ca un turn mare să fie zidit pe dealul de la miazănoapte de ţara lui Şilom, care era locul de refugiu pentru copiii lui Nefi atunci când au fugit din ţară; şi astfel a dispus el de bogăţiile pe care le-a căpătat prin plata birurilor poporului său.

14 Şi s-a întâmplat că şi-a pus inima în bogăţiile sale şi şi-a petrecut timpul într-o viaţă de necumpătare împreună cu nevestele şi concubinele sale; şi tot aşa şi-au petrecut timpul preoţii săi, împreună cu curvele.

15 Şi s-a întâmplat că a plantat vii de jur-împrejurul ţării; şi a construit teascuri şi a făcut vin din abundenţă; şi astfel a devenit un abăutor de vin, la fel ca şi poporul lui.

16 Şi s-a întâmplat că lamaniţii au început să năvălească peste poporul lui în număr mic şi să-i ucidă pe câmpurile lor şi atunci când îşi îngrijeau turmele.

17 Şi regele Noe a trimis gărzi de jur-împrejurul ţării ca să-i ţină afară; dar el nu a trimis destui la număr şi lamaniţii au năvălit asupra lor şi i-au ucis şi au mânat multe din turmele lor în afara ţării; astfel, lamaniţii au început să-i distrugă şi să-şi verse ura asupra lor.

18 Şi s-a întâmplat că regele Noe şi-a trimis armatele împotriva lor, iar ei au fost goniţi înapoi sau, ei i-au gonit pe ei înapoi pentru un timp; de aceea, s-au întors bucurându-se de prada lor.

19 Şi acum, din cauza acestei mari biruinţe, s-au înfumurat mult în inimile lor; ei s-au afălit de tăria lor, zicând că cincizeci dintre ei puteau să stea împotriva a mii de oameni dintre lamaniţi; şi astfel s-au îngâmfat şi s-au desfătat în sânge şi în curgerea sângelui fraţilor lor, şi aceasta din cauza ticăloşiei regelui şi preoţilor lor.

20 Şi s-a întâmplat că printre ei era un om al cărui nume era aAbinadi; şi el s-a înfăţişat înaintea lor şi a început să profeţească, zicând: Iată, astfel a cuvântat Domnul şi astfel mi-a poruncit El mie, zicând: Du-te şi spune acestui popor, aşa a spus Domnul—Vai de acest popor, căci Eu am văzut lucrurile abominabile şi ticăloşia lor şi curvia lor; şi dacă nu se vor pocăi, îi voi vizita cu mânia Mea.

21 Şi dacă ei nu se pocăiesc şi nu se întorc către Domnul Dumnezeul lor, iată, Eu îi voi da pe mâna duşmanilor lor; da, şi ei vor fi duşi în asclavie; şi ei vor cunoaşte suferinţa prin mâna duşmanilor lor.

22 Şi se va întâmpla că ei vor şti că Eu sunt Domnul Dumnezeul lor şi că Eu sunt un Dumnezeu agelos, venind asupra lor din cauza nedreptăţilor poporului Meu.

23 Şi se va întâmpla că dacă acest popor nu se pocăieşte şi nu se întoarce către Domnul Dumnezeul său, atunci ei vor fi duşi în sclavie; şi nimeni nu-i va elibera decât Domnul Dumnezeul cel Atotputernic.

24 Da, şi se va întâmpla că atunci când ei Mă vor striga pe Mine, Eu anu mă voi grăbi să aud strigătele lor; da, iar Eu voi îngădui ca ei să fie loviţi de către duşmanii lor.

25 Şi dacă ei nu se vor pocăi în sac şi cenuşă şi nu-L vor implora cu putere pe Domnul Dumnezeul lor, Eu nu voi aauzi rugăciunile lor şi nici nu-i voi elibera din suferinţe; şi astfel a cuvântat Domnul şi astfel mi-a poruncit El mie.

26 Şi acum s-a întâmplat că atunci când Abinadi a spus aceste cuvinte, ei s-au mâniat pe el şi au căutat să-i ia viaţa; dar Domnul l-a eliberat din mâinile lor.

27 Acum când regele Noe a auzit despre cuvintele pe care Abinadi le-a spus poporului, el, de asemenea, s-a mâniat; şi a spus: Cine este Abinadi, ca eu şi poporul meu să fim judecaţi de către el, sau acine este Domnul care va aduce peste poporul meu atâta suferinţă?

28 Vă poruncesc să-l aduceţi pe Abinadi aici, ca să-l pot ucide pentru că a spus aceste cuvinte ca să aţâţe oamenii unul împotriva altuia şi să provoace vrajbă între ei; de aceea, îl voi ucide.

29 Acum, ochii oamenilor erau aorbiţi; de aceea ei şi-au bîmpietrit inimile împotriva cuvintelor lui Abinadi şi de atunci încolo au căutat să-l prindă. Iar regele Noe şi-a împietrit inima împotriva cuvântului Domnului şi nu s-a pocăit de faptele lui rele.

◀

2a

Iacov 3:5.

◀

b

1 Regi 14:15–16; Mosia 29:31.

◀

c

2 Ne. 28:15.

◀

3a

EBR Cuvinte înrudite: adjectiv „strălucitor”; verb „a acoperi sau a placa cu metal”.

◀

12a

Mosia 19:5–6.

◀

15a

GS Cuvânt de Înţelepciune.

◀

19a

D&L 3:4. GS Mândrie.

◀

20a

GS Abinadi.

◀

21a

Mosia 12:2; 20:21; 21:13–15; 23:21–23.

◀

22a

Ex. 20:5; Deut. 6:15; Mosia 13:13.

◀

24a

Mica 3:4; Mosia 21:15.

◀

25a

Isa. 1:15; 59:2.

◀

27a

Ex. 5:2; Mosia 12:13.

◀

29a

Moise 4:4.

◀

b

Alma 33:20; Eter 11:13.

Capitolul 12

Abinadi este băgat la închisoare pentru că a profeţit distrugerea poporului şi moartea regelui Noe—Preoţii neadevăraţi pomenesc scripturile şi pretind că ţin legea lui Moise—Abinadi începe să-i înveţe Cele zece porunci. Circa 148 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că doi ani după ce Abinadi a venit printre ei în ascuns, aşa ca ei să nu-l cunoască, şi a început să profeţească printre ei, zicând: Astfel mi-a poruncit Domnul, zicând: Abinadi, du-te şi profeţeşte către acest popor al Meu, căci el şi-a împietrit inimile împotriva cuvintelor Mele; oamenii nu s-au pocăit pentru faptele lor rele; de aceea, Eu îi voi avizita în mânia Mea, da, în mânia Mea groaznică îi voi vizita Eu din cauza nedreptăţilor şi a lucrurilor lor abominabile.

2 Da, vai de această generaţie! Şi Domnul mi-a spus: Întinde-ţi mâna şi profeţeşte, zicând: Aşa a spus Domnul, se va întâmpla că această generaţie, din cauza nedreptăţilor, va fi dusă în asclavie şi va fi lovită peste bobraz; da, şi va fi mânată de oameni şi va fi ucisă; iar vulturii din cer şi câinii, da, precum şi fiarele sălbatice vor devora carnea lor.

3 Şi se va întâmpla că aviaţa regelui Noe va fi preţuită chiar ca un veşmânt într-un bcuptor fierbinte; căci el trebuie să ştie că Eu sunt Domnul.

4 Şi se va întâmpla că Eu voi lovi poporul Meu cu suferinţe grele, da, cu foamete şi cu amolime; şi voi face ca el să burle cât e ziua de lungă.

5 Da, şi voi face ca el să aibă apoveri grele legate de spinările lor; şi să fie mânaţi înainte ca nişte măgari proşti.

6 Şi se va întâmpla că voi trimite grindină printre ei şi aceasta îi va lovi; şi ei, de asemenea, vor fi loviţi de vântul de la arăsărit; şi binsectele vor infesta pământul şi vor devora grânele lor.

7 Şi ei vor fi loviţi de o molimă mare—şi toate acestea le voi face Eu din cauza anedreptăţilor şi a lucrurilor lor abominabile.

8 Şi se va întâmpla că, dacă nu se pocăiesc, atunci îi voi adistruge cu totul de pe faţa pământului; şi totuşi, ei vor lăsa o bcronică în urma lor, iar Eu o voi păstra pentru alte naţiuni care vor stăpâni ţara; da, chiar aceasta voi face Eu, ca să dezvălui altor naţiuni lucrurile abominabile ale acestui popor. Şi multe lucruri a profeţit Abinadi împotriva acestui popor.

9 Şi s-a întâmplat că ei erau mânioşi pe el; şi l-au luat şi l-au dus legat la rege; şi au spus regelui: Iată, noi am adus în faţa ta pe un om care a profeţit lucruri rele despre poporul tău şi a spus că Dumnezeu îl va distruge.

10 Şi el, de asemenea, a profeţit rău despre viaţa ta şi a spus că viaţa ta va fi ca un veşmânt într-un cuptor cu foc.

11 Şi iarăşi, el a spus că tu vei fi la fel ca un pai, chiar ca un pai uscat în câmpie, care este călcat de fiare şi sfărâmat sub picioarele lor.

12 Şi iarăşi, el a spus că tu vei fi ca floarea de scaiete care, atunci când este coaptă bine, dacă vântul bate, atunci aceasta este spulberată pe faţa pământului. Şi el pretinde că Domnul a cuvântat aceasta. Şi a spus că toate acestea vor veni peste tine, dacă tu nu te pocăieşti; şi toate acestea din cauza nedreptăţilor tale.

13 Şi acum, o, rege, ce rău mare ai făcut sau ce păcate mari a comis poporul tău, ca noi să fim condamnaţi de Dumnezeu sau judecaţi de acest om?

14 Şi acum, o, rege, iată, noi suntem fără de vină, iar tu, o, rege, nu ai păcătuit; de aceea, acest om a minţit despre tine şi a profeţit în deşert.

15 Şi iată, noi suntem tari, noi nu vom deveni sclavi şi nu vom fi luaţi robi de către duşmanii noştri; da, iar tu ai prosperat în ţară şi încă vei mai prospera.

16 Iată, aici este acest om, noi îl dăm pe mâinile tale; poţi să faci cu el aşa cum crezi că este bine.

17 Şi s-a întâmplat că regele Noe a pus ca Abinadi să fie aruncat în închisoare; şi a poruncit ca apreoţii să se adune laolaltă, pentru ca să poată ţine consiliu cu ei despre ceea ce trebuia să facă cu el.

18 Şi s-a întâmplat că ei au spus către rege: Adu-l aici ca să putem să-l cercetăm; iar regele a poruncit ca el să fie adus în faţa lor.

19 Şi ei au început să-l întrebe ca să-l facă să se contrazică şi astfel să poată să aibă ceva pentru care să-l poată acuza; dar el le-a răspuns cu curaj şi a rezistat la toate întrebările lor, da, spre marea lor uimire; căci el le-a arezistat la toate întrebările; şi el i-a făcut de ruşine în toate cuvintele lor.

20 Şi s-a întâmplat că unul dintre ei a spus către el: Ce înseamnă cuvintele care sunt scrise şi ce ne-au învăţat strămoşii noştri, zicând:

21 aCât de frumoase sunt sus pe munte picioarele celui care aduce veşti bune; care proclamă pace; care aduce veşti bune despre lucruri bune; care proclamă salvare; care spune către Sion, Dumnezeul tău domneşte;

22 Străjile tale îşi vor ridica glasul; cu glasurile laolaltă vor cânta ele; căci ele vor vedea cu ochii lor când Domnul va aduce înapoi Sionul;

23 Izbucniţi în bucurie; cântaţi împreună, voi, locuri pierdute ale Ierusalimului; căci Domnul a mângâiat pe poporul Său, El a mântuit Ierusalimul;

24 Domnul şi-a dezvăluit abraţul Său sfânt în faţa ochilor tuturor naţiunilor şi tot pământul de la un capăt la altul va vedea Salvarea Dumnezeului nostru?

25 Şi acum Abinadi a spus către ei: Sunteţi apreoţi şi pretindeţi că învăţaţi pe acest popor şi că înţelegeţi spiritul profeţiei şi totuşi vreţi să ştiţi de la mine ce înseamnă lucrurile acestea?

26 Eu vă spun, vai de voi pentru că tăgăduiţi căile Domnului! Căci, dacă înţelegeţi aceste lucruri, voi nu i-aţi învăţat pe ei; de aceea, aţi tăgăduit căile Domnului.

27 Voi nu v-aţi dedicat inimile voastre aînţelegerii; de aceea, nu aţi fost înţelepţi. Deci, ce-l învăţaţi pe acest popor?

28 Iar ei au răspuns: Noi îl învăţăm legea lui Moise.

29 Şi el iarăşi a spus către ei: Dacă voi îi învăţaţi alegea lui Moise, de ce nu o ţineţi? De ce vă puneţi inimile la bogăţii? De ce bpreacurviţi şi vă irosiţi energia cu prostituate, da, şi faceţi ca acest popor să păcătuiască pentru ca Domnul să aibă motiv să mă trimită pe mine ca să profeţesc împotriva acestui popor, da, chiar un mare rău împotriva acestui popor?

30 Nu ştiţi că eu spun adevărul? Da, voi ştiţi că eu spun adevărul; şi ar trebui să tremuraţi înaintea lui Dumnezeu.

31 Şi se va întâmpla că veţi fi loviţi pentru nedreptăţile voastre, căci aţi spus că-i învăţaţi legea lui Moise. Şi ce cunoaşteţi voi despre legea lui Moise? aVine salvarea prin legea lui Moise? Ce spuneţi?

32 Iar ei au răspuns şi au spus că salvarea venea prin legea lui Moise.

33 Dar acum Abinadi a spus către ei: Eu ştiu că dacă voi ţineţi poruncile lui Dumnezeu veţi fi salvaţi; da, dacă voi ţineţi poruncile pe care Domnul i le-a dat lui Moise pe muntele aSinai, zicând:

34 aEu sunt Domnul Dumnezeul tău care te-am bscos pe tine afară din ţara Egiptului, afară din casa sclaviei.

35 Nu trebuie să ai nici un aalt Dumnezeu înaintea Mea.

36 Nu trebuie să faci pentru tine nici o imagine gravată sau nici o asemănare de nici un fel în cerul de deasupra sau lucruri care sunt în pământul de dedesubt.

37 Acum, Abinadi a spus către ei: Aţi făcut voi toate acestea? Eu vă spun vouă: Nu, voi n-aţi făcut. Şi aţi aînvăţat acest popor că el trebuie să facă toate lucrurile acestea? Eu vă spun vouă: Nu, voi n-aţi făcut-o.

◀

1a

Isa. 65:6.

◀

2a

Mosia 11:21; 20:21; 21:13–15; 23:21–23.

◀

b

Mosia 21:3–4.

◀

3a

Mosia 12:10.

◀

b

Mosia 19:20.

◀

4a

D&L 97:26.

◀

b

Mosia 21:9–10.

◀

5a

Mosia 21:3.

◀

6a

Ier. 18:17; Mosia 7:31.

◀

b

Ex. 10:1–12.

◀

7a

D&L 3:18.

◀

8a

Alma 45:9–14.

◀

b

Morm. 8:14–16.

◀

17a

Mosia 11:11.

◀

19a

D&L 100:5–6.

◀

21a

Isa. 52:7–10; Naum 1:15.

◀

24a

1 Ne. 22:11.

◀

25a

Mosia 11:5.

◀

27a

GS Înţelegere.

◀

29a

GS Legea lui Moise.

◀

b

GS Adulter.

◀

31a

Mosia 3:15; 13:27–32; Alma 25:16.

◀

33a

Ex. 19:9, 16–20; Mosia 13:5.

◀

34a

Ex. 20:2–4.

◀

b

Ex. 12:51; 1 Ne. 17:40; Mosia 7:19.

◀

35a

Osea 13:4. GS Idolatrie.

◀

37a

Mosia 13:25–26.

Capitolul 13

Abinadi este protejat de o putere divină—El propovăduieşte Cele zece porunci—Salvarea nu vine numai prin legea lui Moise—Dumnezeu Însuşi va face o ispăşire şi va mântui poporul Său. Circa 148 î.H.

1 Şi acum, când regele a auzit aceste cuvinte, el a spus către preoţi: Afară cu acest individ şi ucideţi-l; că ce avem noi de a face cu el, căci este nebun.

2 Iar ei s-au ridicat şi au încercat să pună mâna pe el; dar el le-a rezistat şi le-a spus:

3 Nu mă atingeţi, căci Dumnezeu vă va lovi dacă puneţi mâna pe mine, deoarece nu am prezentat mesajul pe care Domnul m-a trimis să-l prezint; şi nici nu am spus ceea ce voi mi-aţi acerut să spun; de aceea, Dumnezeu nu va permite ca să fiu distrus la timpul acesta.

4 Ci eu trebuie să îndeplinesc poruncile pe care Dumnezeu mi le-a poruncit; şi pentru că v-am spus adevărul, voi sunteţi mânioşi pe mine. Şi iarăşi, pentru că am vorbit cuvântul lui Dumnezeu, voi m-aţi judecat pe mine cum că sunt nebun.

5 Acum, s-a întâmplat că, după ce Abinadi a vorbit aceste cuvinte, oamenii regelui Noe nu au îndrăznit să pună mâna pe el, pentru că Spiritul Domnului era asupra sa; iar faţa lui astrălucea cu un luciu minunat, tot aşa ca şi Moise pe muntele Sinai, atunci când a vorbit cu Domnul.

6 Şi el a vorbit cu aputere şi cu autoritate de la Dumnezeu; iar el a continuat cuvintele sale, zicând:

7 Vedeţi că nu aveţi puterea să mă ucideţi, de aceea, îmi sfârşesc mesajul. Da, şi eu îmi dau seama că acesta vă asăgeată la inimă, căci vă spun adevărul despre nedreptăţile voastre.

8 Da, şi cuvintele mele vă umplu de mirare şi uimire, precum şi de mânie.

9 Dar îmi sfârşesc mesajul; şi după aceea nu are nici o importanţă unde plec, dacă va fi să fiu salvat.

10 Dar atât vă spun vouă, ceea ce voi faceţi cu mine după asta va fi ca un asemn şi un simbol a ceea ce va să vină.

11 Şi acum, vă citesc restul aporuncilor lui Dumnezeu, căci îmi dau seama că ele nu sunt scrise în inimile voastre; eu îmi dau seama că aţi studiat şi aţi predicat nedreptate în cea mai mare parte a vieţii voastre.

12 Şi acum, vă aduceţi aminte că am spus către voi: Voi nu trebuie să faceţi pentru voi nici o imagine gravată ori vreun simbol al lucrurilor care sunt în cerul de deasupra sau care sunt în pământul de dedesubt sau care sunt în apa de sub pământ.

13 Şi iarăşi: Voi nu trebuie să le preaslăviţi, nici să le slujiţi; căci Eu, Domnul Dumnezeul vostru, sunt un Dumnezeu gelos, trecând nedreptăţile strămoşilor asupra copiilor până la a treia şi a patra generaţie a acelora care mă urăsc;

14 Şi arătând îndurare faţă de miile dintre cei care Mă iubesc şi Îmi ţin poruncile.

15 Nu trebuie să luaţi numele Domnului Dumnezeului vostru în deşert; căci Domnul nu-l va socoti fără vină pe cel care ia numele Său în deşert.

16 Amintiţi-vă de ziua de asabat ca s-o sărbătoriţi ca pe o zi sfântă.

17 Şase zile trebuie să munciţi şi să faceţi toată treaba voastră;

18 Dar în a şaptea zi, ziua de sabat a Domnului Dumnezeului vostru, va trebui să nu faceţi nici o treabă, nici tu şi nici fiul tău şi nici fiica ta, robul tău sau roaba ta sau vitele tale şi nici străinul care este înăuntrul porţilor tale;

19 Căci în aşase zile Domnul a făcut cerul şi pământul şi marea şi tot ceea ce este în ele; de aceea, Domnul a binecuvântat ziua de sabat şi a sfinţit-o.

20 aCinsteşte-l pe tatăl tău şi pe mama ta pentru ca zilele tale să ţi se lungească în ţara pe care Domnul Dumnezeu ţi-a dat-o.

21 Să nu aucizi.

22 Să nu acomiţi adulter. Să nu bfuri.

23 Să nu depui mărturie aneadevărată împotriva vecinului tău.

24 Să nu arâvneşti la casa vecinului tău, să nu râvneşti la nevasta vecinului tău şi nici la robul lui şi nici la roaba lui, nici la boul lui, nici la măgarul lui, la nimic care aparţine vecinului tău.

25 Şi s-a întâmplat că, după ce Abinadi a terminat de spus aceste lucruri, el le-a spus: Aţi învăţat voi acest popor că trebuia să aibă grijă să facă toate aceste lucruri ca să ţină aceste porunci?

26 Eu vă spun vouă: Nu; căci dacă aţi fi făcut aceasta, Domnul n-ar fi făcut ca să vin şi să profeţesc rău despre acest popor.

27 Şi acum, voi aţi spus că Salvarea vine prin legea lui Moise. Eu vă spun vouă că este potrivit ca voi să ţineţi alegea lui Moise pentru moment; dar vă spun că va veni timpul când bnu va mai fi potrivit să ţineţi legea lui Moise.

28 Şi mai mult, vă spun că aSalvarea nu vine numai prin blege; şi dacă nu ar fi pentru cispăşirea pe care Domnul Dumnezeu Însuşi o va face pentru păcatele şi nedreptăţile poporului Său, atunci el trebuie fără îndoială să piară, în ciuda legii lui Moise.

29 Şi acum vă spun că a fost potrivit ca să fie o lege dată copiilor lui Israel, da, chiar o lege foarte astrictă; căci ei erau un popor încăpăţânat, biuţi să facă nedreptate şi înceţi să-şi aducă aminte de Domnul Dumnezeul lor;

30 De aceea, le-a fost dată o alege, da, o lege a ritualurilor şi a brânduielilor, o lege pe care trebuia s-o crespecte cu stricteţe de la o zi la alta ca să-i păstreze în amintirea lui Dumnezeu şi a datoriei lor către El.

31 Dar iată, vă spun că toate aceste lucruri erau afeluri de lucruri care vor fi să vină.

32 Şi acum, au înţeles ei legea? Eu vă spun vouă: Nu, nu toţi au înţeles legea; şi aceasta din cauza împietririi inimilor lor; căci ei nu au înţeles că nici un om nu poate fi salvat adecât prin mântuirea lui Dumnezeu.

33 Căci iată, nu a profeţit Moise către ei despre venirea lui Mesia şi că Dumnezeu va mântui poporul Său? Da, chiar şi atoţi profeţii care au profeţit de la începutul lumii—nu au vorbit ei mai mult sau mai puţin despre aceste lucruri?

34 Nu au spus ei că aDumnezeu Însuşi va trebui să se pogoare printre copiii oamenilor şi să ia asupra Sa forma de om şi să păşească în măreţie şi putere pe faţa pământului?

35 Da, şi nu au spus ei, de asemenea, că El va înfăptui aînvierea morţilor şi că El Însuşi va fi asuprit şi supus suferinţei?

◀

3a

Mosia 12:20–24.

◀

5a

Ex. 34:29–35.

◀

6a

GS Putere.

◀

7a

1 Ne. 16:2.

◀

10a

Mosia 17:13–19; Alma 25:10.

◀

11a

Ex. 20:1–17.

◀

16a

GS Ziua de Sabat.

◀

19a

Gen. 1:31.

◀

20a

Marcu 7:10.

◀

21a

Mat. 5:21–22; D&L 42:18. GS (a) Omorî.

◀

22a

GS Adulter.

◀

b

GS (a) Fura, furt.

◀

23a

Prov. 24:28. GS Minciună.

◀

24a

GS Râvni.

◀

27a

GS Legea lui Moise.

◀

b

3 Ne. 9:19–20; 15:4–5.

◀

28a

Gal. 2:16. GS Mântuire, (a) mântui, mântuit; Salvare.

◀

b

Gal. 2:21; Mosia 3:14–15; Alma 25:15–16.

◀

c

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

29a

Ios. 1:7–8.

◀

b

Alma 46:8.

◀

30a

Ex. 20.

◀

b

GS Rânduieli.

◀

c

Iacov 4:5.

◀

31a

Mosia 16:14; Alma 25:15. GS Simbolism.

◀

32a

2 Ne. 25:23–25.

◀

33a

1 Ne. 10:5; Iacov 4:4; 7:11.

◀

34a

Mosia 7:27; 15:1–3. GS Dumnezeu, divinitate.

◀

35a

Isa. 26:19; 2 Ne. 2:8.

Capitolul 14

Isaia vorbeşte într-un fel mesianic—Umilinţele şi suferinţele lui Mesia sunt dezvăluite—El Îşi oferă sufletul ca o jertfă pentru păcate şi face o rugăciune pentru iertarea păcătoşilor—Compară cu Isaia 53. Circa 148 î.H.

1 Da, nu spune chiar Isaia: Cine a crezut povestirea noastră şi cui i s-a dezvăluit braţul Domnului?

2 Căci El va creşte în faţa Lui ca o odraslă fragedă şi ca o rădăcină care iese din pământ uscat; El nu are nici formă, nici strălucire; şi când Îl vom vedea, nu va fi nici o frumuseţe pe care să o dorim de la El.

3 El este dispreţuit şi respins de către oameni; un om al suferinţei şi obişnuit cu durerea; iar noi ne-am ascuns faţa de la El; El a fost dispreţuit, iar noi nu L-am luat în seamă.

4 Cu siguranţă, El ne-a apurtat bsupărările noastre şi a luat asupra sa durerile noastre; şi totuşi noi L-am considerat un pedepsit, bătut de Dumnezeu şi nenorocit.

5 Dar El a fost rănit pentru apăcatele noastre, El a fost zdrobit pentru fărădelegile noastre; pedeapsa care trebuia să ne aducă nouă pacea a căzut pe El; şi prin rănile Lui suntem btămăduiţi.

6 Noi toţi, ca şi aoile, ne-am rătăcit; ne-am văzut fiecare de drumul nostru; iar Domnul a luat asupra Lui toate nelegiuirile noastre.

7 aEl a fost asuprit şi chinuit şi totuşi nici nu a deschis gura; El este dus ca un bmiel la tăiere şi, ca o oaie mută înaintea celui care o tunde, tot aşa nici El nu Şi-a deschis gura.

8 El a fost luat de la închisoare şi de la judecată; şi cine va vorbi despre El dintre urmaşii Lui? Căci El a fost alungat din ţara celor vii; pentru păcatele poporului meu a fost El lovit.

9 Şi Şi-a făcut mormântul laolaltă cu cei păcătoşi şi cu cei abogaţi; măcar că nu a făcut nici un brău şi nici o înşelăciune nu i-a ieşit din gură.

10 Totuşi, Domnului I-a plăcut să-L zdrobească ; El L-a pus în suferinţă; atunci când vei oferi sufletul Lui ca pe o jertfă pentru păcate, atunci El Îşi va vedea aseminţia, Îşi va prelungi zilele, iar plăcerea Domnului va prospera în mâna Lui.

11 El va vedea chinurile sufletului Lui şi va fi mulţumit; prin cunoştinţa Lui, Slujitorul Meu cel neprihănit va îndreptăţi pe mulţi; pentru că El va apurta păcatele lor.

12 De aceea, Îi voi da Lui o parte împreună cu cei drepţi, iar El va împărţi prada cu cei puternici; căci El şi-a vărsat sufletul în moarte; şi a fost numărat împreună cu păcătoşii; şi a purtat păcatele multora şi s-a arugat pentru cei păcătoşi.

◀

4a

Alma 7:11–12.

◀

b

Mat. 8:17.

◀

5a

Mosia 15:9; Alma 11:40.

◀

b

1 Pet. 2:24–25.

◀

6a

Mat. 9:36; 2 Ne. 28:14; Alma 5:37.

◀

7a

Marcu 15:3. GS Isus Hristos.

◀

b

GS Mielul lui Dumnezeu; Paşte.

◀

9a

Mat. 27:57–60; Marcu 15:27, 43–46. GS Iosif din Arimatea.

◀

b

Ioan 19:4.

◀

10a

Mosia 15:10–13.

◀

11a

Lev. 16:21–22; 1 Pet. 3:18; D&L 19:16–19.

◀

12a

2 Ne. 2:9; Mosia 15:8; Moro. 7:27–28.

Capitolul 15

Cum Hristos este în acelaşi timp şi Tatăl şi Fiul—El va face o rugăciune pentru iertare şi va lua cu El păcatele poporului Său—Ei şi toţi profeţii cei sfinţi sunt seminţia Lui—El va înfăptui învierea din morţi—Pruncii au viaţă veşnică. Circa 148 î.H.

1 Şi acum, Abinadi le-a spus: Aş dori să înţelegeţi că aDumnezeu Însuşi va pogorî printre copiii oamenilor şi va bmântui poporul Său.

2 Şi pentru că va atrăi în carne, El va fi numit Fiul lui Dumnezeu; şi fiindcă Şi-a pus carnea sub voinţa bTatălui, fiind Tatăl şi Fiul—

3 Tatăl, apentru că a fost bconceput prin puterea lui Dumnezeu; şi Fiul, din cauza cărnii; astfel devenind Tatăl şi Fiul—

4 Şi Ei sunt aun Dumnezeu, da, chiar bTatăl cel cVeşnic al cerului şi al pământului.

5 Şi astfel, carnea devenind supusă Spiritului, sau Fiul Tatălui, fiind un singur Dumnezeu, arabdă ispita, dar nu cedează ispitei, ci rabdă să fie batjocorit şi bbiciuit, alungat şi ctăgăduit de către poporul Său.

6 Şi după toate acestea, după ce a înfăptuit multe minuni măreţe printre copiii oamenilor, El va fi dus, da, chiar aaşa cum Isaia a spus, aşa cum oaia este mută înaintea celui care o tunde, tot aşa El nu şi-a bdeschis gura.

7 Da, aşa va fi El dus, arăstignit şi ucis, trupul fiind supus chiar până la moarte, bvoinţa Fiului fiind înghiţită în voinţa Tatălui.

8 Şi astfel Dumnezeu rupe alegăturile morţii, câştigând bvictoria asupra morţii; dând Fiului puterea să cmijlocească pentru copiii oamenilor—

9 Înălţându-Se la cer, având o inimă plină de îndurare; fiind plin de îndurare pentru copiii oamenilor; aşezându-se între ei şi dreptate; rupând legăturile morţii, luând asupra aSa nedreptatea şi încălcările lor, mântuindu-i pe ei şi bsatisfăcând cerinţele dreptăţii.

10 Şi acum vă spun, cine va vorbi despre El dintre urmaşii Lui? Iată, vă spun că atunci când sufletul Lui va deveni o jertfă pentru păcat, El îşi va vedea aseminţia. Şi acum, ce spuneţi voi? Şi cine va fi seminţia Lui?

11 Iată, vă spun că acela care a auzit cuvintele aprofeţilor, da, ale tuturor profeţilor sfinţi care au profeţit despre venirea Domnului—vă spun că toţi aceia care au ascultat de cuvintele lor şi au crezut că Domnul va mântui poporul Său şi au aşteptat ziua aceea cu nerăbdare pentru iertarea păcatelor lor, aşa vă spun eu vouă, că aceştia sunt seminţia Lui sau ei sunt moştenitorii bîmpărăţiei lui Dumnezeu.

12 Căci aceştia sunt cei ale căror păcate aEl le-a purtat; aceştia sunt cei pentru care El a murit ca să-i mântuiască de la încălcările lor. Şi acum, nu sunt ei seminţia Lui?

13 Da, şi nu sunt profeţi, fiecare dintre cei care şi-au deschis gura ca să profeţească, care nu au căzut în păcat, vreau să spun, toţi profeţii chiar de la începutul lumii? Vă spun că aceştia sunt seminţia Lui.

14 Şi aceştia sunt cei care au vestit pacea, care au adus veşti bune despre fapte bune, care au avestit salvare; şi au spus către Sion: Dumnezeul tău domneşte!

15 O şi, cât de frumoase erau picioarele lor în munţi!

16 Şi iarăşi, cât de frumoase sunt în munţi picioarele acelora care încă mai vestesc pace!

17 Şi iarăşi, cât de frumoase sunt în munţi picioarele celor care vor vesti de acum încolo pace, da, de acum încolo şi în veşnicie!

18 Şi iată, vă spun, aceasta nu este totul. Căci, o, cât de frumoase sunt în munţi apicioarele celui care aduce veşti bune, care este întemeietorul bpăcii, da, chiar Domnul care a mântuit poporul Său; da, El, Cel care a dat Salvarea poporului Său;

19 Căci dacă nu ar fi fost mântuirea pe care El a adus-o poporului Său, care a fost pregătită încă de la afacerea lumii, vă spun eu vouă, dacă nu ar fi fost aceasta, atunci toată omenirea ar fi trebuit să bpiară.

20 Dar iată, legăturile morţii vor fi rupte, iar Fiul va domni şi va avea putere peste morţi; şi astfel, El va înfăptui învierea morţilor.

21 Şi va veni o înviere, chiar învierea adintâi; da, chiar o înviere a acelora care au fost şi care sunt şi care vor fi chiar până la învierea lui Hristos—căci aşa va fi El numit.

22 Şi acum, învierea tuturor profeţilor şi a tuturor acelora care au crezut în cuvintele lor, sau a tuturor celor care au ţinut poruncile lui Dumnezeu, se va înfăptui la învierea dintâi; de aceea, ei sunt învierea dintâi.

23 Ei sunt înălţaţi ca să alocuiască cu Dumnezeul care i-a mântuit; astfel, ei au viaţă veşnică prin Hristos, Cel care a brupt legăturile morţii.

24 Şi aceştia sunt cei care au parte de prima înviere; şi aceştia sunt cei care au murit înainte de venirea lui Hristos, în neştiinţă, neavând asalvarea vestită lor. Şi astfel, Domnul va înfăptui învierea acestora; şi ei au parte de învierea dintâi sau au viaţă veşnică, fiind mântuiţi de către Domnul.

25 Iar apruncii, de asemenea, au viaţă veşnică.

26 Dar ia aminte, şi ateme-te, şi tremură în faţa lui Dumnezeu, căci trebuie să tremuri; căci Domnul nu va mântui pe nimeni dintre cei care se brăzvrătesc împotriva Lui şi cmor în păcat; da, chiar toţi cei care au pierit în păcat încă de la începutul lumii, care s-au răzvrătit cu bună-ştiinţă împotriva lui Dumnezeu, care au cunoscut poruncile lui Dumnezeu, dar nu au vrut să le ţină, daceştia sunt cei care enu au parte de învierea dintâi.

27 De aceea, nu ar trebui să tremuraţi? Căci Salvarea nu vine la nici unul dintre aceştia; da, căci Domnul nu a mântuit pe nici unul dintre aceştia; căci El nu se poate tăgădui pe El Însuşi; căci El nu poate tăgădui adreptatea când aceasta îşi cere plata.

28 Şi acum vă spun că va veni acel timp când Salvarea Domnului va fi aproclamată la fiecare naţiune, neam, limbă şi popor.

29 Da, Doamne, astrăjile Tale îşi vor înălţa glasurile; cu glasurile împreunate vor cânta; căci ei vor vedea cu ochii lor când Domnul va aduce înapoi Sionul.

30 Izbucniţi în bucurie, cântaţi împreună, voi locuri pierdute ale Ierusalimului; căci Domnul şi-a mângâiat poporul, El a mântuit Ierusalimul.

31 Domnul şi-a dezvăluit braţul sfânt în ochii tuturor neamurilor; şi toate marginile pământului vor vedea Salvarea Dumnezeului nostru.

◀

1a

1 Tim. 3:16; Mosia 13:33–34. GS Isus Hristos.

◀

b

GS Mântuire, (a) mântui, mântuit.

◀

2a

Mosia 3:5; 7:27; Alma 7:9–13.

◀

b

Isa. 64:8; Ioan 10:30; 14:8–10; Mosia 5:7; Alma 11:38–39; Eter 3:14.

◀

3a

D&L 93:4.

◀

b

Luca 1:31–33; Mosia 3:8–9; Alma 7:10; 3 Ne. 1:14.

◀

4a

Deut. 6:4; Ioan 17:20–23. GS Dumnezeu, divinitate.

◀

b

Alma 11:39.

◀

c

Mosia 3:8; Hel. 14:12; 3 Ne. 9:15; Eter 4:7.

◀

5a

Luca 4:2; Evr. 4:14–15.

◀

b

Ioan 19:1.

◀

c

Marcu 8:31; Luca 17:25.

◀

6a

Isa. 53:7.

◀

b

Luca 23:9; Ioan 19:9; Mosia 14:7.

◀

7a

GS Răstignire.

◀

b

Luca 22:42; Ioan 6:38; 3 Ne. 11:11.

◀

8a

Mosia 16:7; Alma 22:14.

◀

b

Osea 13:14; 1 Cor. 15:55–57.

◀

c

2 Ne. 2:9.

◀

9a

Isa. 53; Mosia 14:5–12.

◀

b

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

10a

Isa. 53:10; Mosia 5:7; 27:25; Moro. 7:19.

◀

11a

D&L 84:36–38.

◀

b

GS Împărăţia lui Dumnezeu sau Împărăţia Cerului; Salvare.

◀

12a

Mosia 14:12; Alma 7:13; 11:40–41.

◀

14a

Isa. 52:7; Rom. 10:15; 1 Ne. 13:37; Mosia 12:21–24. GS Munca misionară.

◀

18a

3 Ne. 20:40; D&L 128:19.

◀

b

Ioan 16:33. GS Pace.

◀

19a

Mosia 4:6.

◀

b

2 Ne. 9:6–13.

◀

21a

Alma 40:16–21.

◀

23a

Ps. 24:3–4; 1 Ne. 15:33–36; D&L 76:50–70.

◀

b

GS Moarte fizică.

◀

24a

2 Ne. 9:25–26; D&L 137:7.

◀

25a

D&L 29:46; 137:10. GS Salvare—Salvarea copiilor.

◀

26a

Deut. 5:29; Iacov 6:9.

◀

b

1 Ne. 2:21–24.

◀

c

Ezec. 18:26; 1 Ne. 15:32–33; Moro. 10:26.

◀

d

Alma 40:19.

◀

e

D&L 76:81–86.

◀

27a

Alma 34:15–16; 42:1.

◀

28a

GS Munca misionară.

◀

29a

GS (a) Păzi, păzitori.

Capitolul 16

Dumnezeu îi mântuieşte pe oameni din starea lor pierdută şi decăzută—Cei care sunt carnali rămân ca şi cum n-ar fi fost nici o mântuire—Hristos înfăptuieşte învierea fie către o viaţă fără de sfârşit, fie către o condamnare fără de sfârşit. Circa 148 î.H.

1 Şi acum, s-a întâmplat că, după ce Abinadi a vorbit aceste cuvinte, el şi-a întins mâna şi a spus: Va veni timpul când toţi vor vedea aSalvarea Domnului; când fiecare naţiune, neam, limbă şi popor va vedea cu ochii săi şi va bmărturisi înaintea lui Dumnezeu că judecăţile Lui sunt drepte.

2 Şi apoi, păcătoşii vor fi aalungaţi şi vor avea motiv să urle şi să bplângă şi să geamă şi să-şi scrâşnească dinţii; şi aceasta pentru că nu au ascultat de glasul Domnului; de aceea, Domnul nu-i va mântui.

3 Căci ei sunt acarnali şi diabolici, iar bdiavolul are putere asupra lor; da, chiar acel şarpe bătrân care i-a cînşelat pe primii noştri părinţi, care a fost cauza dcăderii lor; care a fost cauza pentru care toată omenirea a devenit carnală, senzuală, diavolească, ecunoscând binele de rău, supunându-se diavolului.

4 Astfel, toată omenirea a fost apierdută; şi iată, ei ar fi fost pierduţi pentru totdeauna, dacă n-ar fi fost ca Dumnezeu să mântuiască poporul Său de la starea sa pierdută şi decăzută.

5 Dar aduceţi-vă aminte că cel care persistă în starea sa acarnală şi merge pe drumul păcatului şi al răzvrătirii împotriva lui Dumnezeu, acela rămâne în starea lui decăzută, iar diavolul are toată puterea asupra lui. De aceea, el este ca şi cum nu ar fi nici o bmântuire, fiind un duşman al lui Dumnezeu; şi, de asemenea, diavolul este un duşman al lui Dumnezeu.

6 Şi acum, dacă Hristos nu ar fi venit pe lume, vorbind despre lucrurile care vor veni aca şi cum ele ar fi fost deja venite, atunci n-ar fi fost nici o mântuire.

7 Şi dacă Hristos nu s-ar fi ridicat din morţi sau n-ar fi rupt legăturile morţii pentru ca mormântul să nu obţină nici o victorie şi moartea să nu arănească pe nimeni, atunci n-ar fi fost nici o înviere.

8 Dar aînvierea este, de aceea mormântul nu câştigă nici o victorie, iar muşcătura bmorţii este înghiţită în Hristos.

9 El este alumina şi viaţa lumii; da, o lumină care este fără de sfârşit, care nu poate fi întunecată niciodată; da, şi, de asemenea, o viaţă care este fără de sfârşit, pentru ca să nu mai fie moarte.

10 Chiar această mortalitate se va înveşmânta în anemurire, iar această corupţie se va înveşmânta în incorupţie şi vor fi aduse ca să bstea înaintea scaunului de cjudecată al lui Dumnezeu să fie judecate de către El după faptele lor, fie că ele sunt bune sau fie că ele sunt rele—

11 Dacă ele sunt bune, la învierea vieţii afără de sfârşit şi fericire; iar dacă sunt rele, la învierea blestemului bveşnic, fiind date pe mâna diavolului care le-a supus, care este un blestem—

12 Mergând după propriile lor voinţe şi dorinţe carnale; nechemându-L niciodată pe Domnul în timp ce braţele îndurării erau întinse către ei; căci braţele aîndurării erau întinse către ei, iar ei nu le-au dorit; fiind avertizaţi despre nedreptăţile lor şi totuşi nu au vrut să se lepede de acestea; şi li s-a poruncit să se pocăiască, dar totuşi nu au vrut să se pocăiască.

13 Şi acum, n-ar trebui să tremuraţi şi să vă pocăiţi de păcatele voastre şi să vă aduceţi aminte că numai în şi prin Hristos puteţi să fiţi salvaţi?

14 De aceea, dacă-i învăţaţi alegea lui Moise, învăţaţi-i, de asemenea, că aceasta este o umbră a ceea ce va să vină—

15 Învăţaţi-i că mântuirea vine prin Hristos Domnul, care este Însuşi Tatăl cel aVeşnic. Amin.

◀

1a

GS Salvare.

◀

b

Mosia 27:31.

◀

2a

D&L 63:53–54.

◀

b

Mat. 13:41–42; Luca 13:28; Alma 40:13.

◀

3a

Gal. 5:16–25; Mosia 3:19. GS Omul firesc.

◀

b

2 Ne. 9:8–9. GS Diavol.

◀

c

Gen. 3:1–13; Moise 4:5–19.

◀

d

GS Căderea lui Adam şi a Evei.

◀

e

2 Ne. 2:17–18, 22–26.

◀

4a

Alma 42:6–14.

◀

5a

Alma 41:11. GS Carnal.

◀

b

GS Mântuire, (a) mântui, mântuit.

◀

6a

Mosia 3:13.

◀

7a

Osea 13:14; Mosia 15:8, 20.

◀

8a

Alma 42:15. GS Înviere.

◀

b

Isa. 25:8; 1 Cor. 15:54–55; Morm. 7:5.

◀

9a

D&L 88:5–13. GS Lumină, Lumina lui Hristos.

◀

10a

Alma 40:2. GS Nemuritor, nemurire.

◀

b

GS Judecată, ultima.

◀

c

Alma 41:3–6.

◀

11a

GS Viaţă veşnică.

◀

b

GS Condamnare.

◀

12a

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

14a

GS Legea lui Moise.

◀

15a

Mosia 3:8; 5:7; Eter 3:14.

Capitolul 17

Alma crede şi scrie cuvintele lui Abinadi—Abinadi suferă moartea prin foc—El profeţeşte boală şi moarte prin foc asupra ucigaşilor săi. Circa 148 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că, atunci când Abinadi a terminat spusele sale, regele a poruncit ca apreoţii să-l ia şi să facă aşa ca el să fie ucis.

2 Dar era unul printre ei al cărui nume era aAlma, el fiind, de asemenea, un urmaş al lui Nefi. Şi era tânăr şi a bcrezut în cuvintele pe care Abinadi le vorbise, căci el cunoştea nedreptatea pe care Abinadi o mărturisise împotriva lor; de aceea, a început să pledeze în faţa regelui ca acesta să nu fie mânios pe Abinadi, ci să-i dea voie să plece în pace.

3 Dar regele s-a mâniat şi mai tare şi a făcut ca Alma să fie dat afară şi i-a trimis pe slujitorii săi după el ca să-l ucidă.

4 Dar el a fugit dinaintea lor şi s-a ascuns, aşa că nu l-au găsit. Şi fiind izolat timp de mai multe zile, el a ascris toate cuvintele pe care Abinadi le vorbise.

5 Şi s-a întâmplat că regele a ordonat ca gărzile sale să-l încercuiască pe Abinadi şi să-l prindă; iar ei l-au legat şi l-au aruncat în închisoare.

6 Şi după trei zile, după ce s-a sfătuit cu preoţii săi, el a ordonat ca să fie iarăşi adus în faţa lui.

7 Şi el i-a spus: Abinadi, noi am găsit o învinuire împotriva ta, iar tu eşti vrednic să mori.

8 Căci ai zis că aDumnezeu Însuşi va pogorî printre copiii oamenilor; şi acum, din cauza aceasta, vei fi trimis la moarte dacă nu vei retrage toate cuvintele rele pe care le-ai vorbit despre mine şi poporul meu.

9 Acum, Abinadi i-a spus: Îţi spun că nu-mi voi retrage cuvintele pe care le-am vorbit către tine despre acest popor, căci ele sunt adevărate; şi pentru ca să poţi cunoaşte adevărul lor, am răbdat să cad în mâinile tale.

10 Da, şi voi suferi chiar până la moarte, dar nu-mi voi retrage cuvintele, iar acestea vor sta ca mărturie împotriva ta. Şi dacă mă ucizi, atunci vei vărsa sânge anevinovat şi acesta, de asemenea, va sta împotriva ta în ziua din urmă.

11 Şi acum, regele Noe era cât pe ce să-l elibereze, căci s-a temut de cuvintul lui; căci el s-a temut că judecata lui Dumnezeu va veni asupra sa.

12 Dar preoţii şi-au ridicat glasurile împotriva lui şi au început să-l acuze, zicând: El a rostit injurii la adresa regelui. De aceea, regele a fost aţâţat în mânia sa împotriva lui şi l-a predat ca să fie ucis.

13 Şi s-a întâmplat că ei l-au luat şi l-au legat şi i-au biciuit pielea cu nuiele, da, chiar până la moarte.

14 Şi acum, când flăcările au început să-l ardă, el a strigat către ei, zicând:

15 Iată, aşa cum voi mi-aţi făcut mie, tot aşa se va întâmpla că seminţia voastră va face ca mulţi să sufere durerile pe care eu le sufăr, chiar şi durerile amorţii în foc; şi aceasta pentru că ei cred în Salvarea Domnului Dumnezeului lor.

16 Şi se va întâmpla că veţi fi loviţi de tot felul de boli din cauza nedreptăţilor voastre.

17 Da, şi veţi fi aloviţi din toate părţile şi veţi fi alungaţi şi împrăştiaţi încoace şi-ncolo, tot aşa cum o turmă este împrăştiată de animale sălbatice şi fioroase.

18 Şi în ziua aceea veţi fi vânaţi şi veţi cădea în mâinile duşmanilor voştri, şi atunci veţi suferi la fel ca şi mine chinurile amorţii prin foc.

19 Astfel se arăzbună Dumnezeu pe cei care distrug poporul Său. O, Dumnezeule, primeşte sufletul meu.

20 Şi acum, după ce Abinadi a spus aceste cuvinte, a căzut murind în foc; fiind omorât pentru că nu a vrut să tăgăduiască poruncile lui Dumnezeu, pecetluind adevărul spuselor sale prin moartea sa.

◀

1a

Mosia 11:1, 5–6.

◀

2a

Mosia 23:6, 9–10. GS Alma cel Vârstnic.

◀

b

Mosia 26:15.

◀

4a

GS Scripturi.

◀

8a

Mosia 13:25, 33–34.

◀

10a

Alma 60:13.

◀

15a

Mosia 13:9–10; Alma 25:4–12.

◀

17a

Mosia 21:1–5, 13.

◀

18a

Mosia 19:18–20.

◀

19a

GS Răzbunare.

Capitolul 18

Alma predică, dar nu în public—El stabileşte legământul botezului şi botează în apele lui Mormon—El organizează Biserica lui Hristos şi rânduieşte preoţi—Ei se întreţin singuri şi învaţă poporul—Alma şi poporul său fug de regele Noe în pustiu. Circa 147–145 î.H.

1 Şi acum, s-a întâmplat că Alma, care fugise de slujitorii regelui Noe, s-a apocăit de păcatele şi nedreptăţile sale şi a umblat în secret printre oameni şi a început să-i înveţe cuvintele lui Abinadi—

2 Da, despre ceea ce urma să vină şi, de asemenea, despre învierea morţilor şi amântuirea poporului care aveau să se întâmple prin bputerea, prin suferinţele şi moartea lui Hristos, şi prin învierea şi înălţarea Lui la cer.

3 Şi el a învăţat pe toţi cei care voiau să-l asculte. Şi el i-a învăţat în ascuns pentru ca aceasta să nu ajungă la cunoştinţa regelui. Şi mulţi au crezut în cuvintele lui.

4 Şi s-a întâmplat că atâţi câţi l-au crezut s-au adunat într-un aloc care se numea Mormon, numele acesta provenind de la rege, fiind la graniţele ţinutului care fusese năpădit din când în când de animale sălbatice.

5 Acum, în Mormon era o fântână cu apă pură şi Alma s-a aşezat acolo, în acel loc lângă apă fiind un desiş cu copaci mici unde s-a ascuns în timpul zilei de frica regelui.

6 Şi s-a întâmplat că atâţi câţi au crezut în el s-au adunat acolo să-i asculte cuvintele.

7 Şi s-a întâmplat că, după multe zile, mulţi erau adunaţi la locul lui Mormon ca să asculte cuvintele lui Alma. Da, toţi cei care credeau în cuvintul lui erau adunaţi împreună ca să-l asculte. Şi el i-a aînvăţat şi le-a predicat pocăinţă şi mântuire şi credinţă în Domnul.

8 Şi s-a întâmplat că le-a spus: Iată, aici sunt apele lui Mormon (căci aşa erau ele numite) şi acum, după cum sunteţi adornici să vă alăturaţi bturmei lui Dumnezeu şi să vă numiţi poporul Lui şi sunteţi cdornici să purtaţi greutăţile unul altuia, pentru ca ele să fie uşoare;

9 Da, şi sunteţi dornici să jeliţi împreună cu cei care jelesc; da, şi să-i mângâiaţi pe aceia care au nevoie să fie mângâiaţi şi să fiţi amartorii lui Dumnezeu în toate timpurile şi în toate lucrurile şi în toate locurile în care se întâmplă să vă aflaţi, chiar până la moarte, ca să puteţi fi mântuiţi de Dumnezeu şi să vă număraţi printre aceia de la învierea bdintâi, pentru ca să puteţi avea viaţă cveşnică—

10 Acum vă spun, dacă aceasta e dorinţa inimilor voastre, ce aveţi împotrivă să fiţi abotezaţi în numele Domnului, ca o mărturie în faţa Lui, că aţi intrat într-un blegământ cu El, că Îl veţi sluji şi veţi ţine poruncile Lui, pentru ca El să-şi poată revărsa Spiritul Său mai din plin asupra voastră?

11 Şi acum, când oamenii au auzit aceste cuvinte, ei au bătut din palme de bucurie şi au exclamat: Aceasta este dorinţa inimilor noastre.

12 Şi acum s-a întâmplat că Alma l-a luat pe Helam, el fiind unul dintre primii, şi a mers şi a stat în apă şi a implorat, zicând: O, Doamne, revarsă-ţi Spiritul asupra slujitorului Tău, pentru ca el să poată să facă această lucrare cu sfinţenia inimii.

13 Şi când a spus aceste cuvinte, aSpiritul Domnului s-a pogorât asupra lui şi el a zis: Helam, te bbotez pe tine, având cautoritate de la Dumnezeu cel Atotputernic, ca o mărturie că ai intrat într-un legământ ca să-L slujeşti pe El până la moartea trupului tău muritor; şi fie ca Spiritul Domnului să se reverse asupra ta; şi fie ca El să-ţi dăruiască viaţă veşnică prin dmântuirea lui Hristos, pe care El a pregătit-o încă de la eîntemeierea lumii.

14 Şi după ce Alma a spus aceste cuvinte, atât Alma, cât şi Helam au fost acufundaţi în apă; şi ei s-au ridicat şi au ieşit din apă bucurându-se, fiind plini de Spirit.

15 Şi iarăşi, Alma a luat pe altul şi s-a dus pentru a doua oară în apă şi l-a botezat la fel ca şi pe primul, numai că el nu s-a cufundat iarăşi în apă.

16 Şi în felul acesta a botezat pe fiecare dintre cei care s-au dus la locul lui Mormon; şi ei erau cu toţii cam două sute patru suflete; da, şi au fost abotezaţi în apele lui Mormon şi au fost umpluţi de bharul lui Dumnezeu.

17 Şi au fost numiţi Biserica lui Dumnezeu sau aBiserica lui Hristos de atunci încolo. Şi s-a întâmplat că oricine a fost botezat prin puterea şi autoritatea lui Dumnezeu a fost adăugat la această Biserică.

18 Şi s-a întâmplat că Alma, având aautoritate de la Dumnezeu, a rânduit preoţi; şi anume el a rânduit un preot la fiecare cincizeci dintre ei, pentru ca să le predice şi să-i bînveţe despre lucrurile legate de Împărăţia lui Dumnezeu.

19 Şi le-a poruncit să nu predice nimic altceva decât ceea ce el i-a învăţat şi care fuseseră spuse de către gura sfinţilor profeţi.

20 Da, chiar le-a poruncit să nu apredice nimic altceva decât pocăinţă şi credinţă în Domnul care a mântuit poporul Său.

21 Şi le-a poruncit să nu existe nici un aconflict între ei, ci să privească înainte ca un bsingur ochi, având o singură credinţă şi un singur botez, având inimile legate în cunitate şi iubire unul pentru altul.

22 Şi astfel le-a poruncit să predice. Şi astfel ei au devenit acopiii lui Dumnezeu.

23 Şi el le-a poruncit să respecte ziua de asabat şi s-o păstreze ca zi sfântă şi, de asemenea, să dea mulţumiri în fiecare zi Domnului Dumnezeului lor.

24 Şi el, de asemenea, le-a poruncit preoţilor pe care el i-a rânduit să amuncească cu mâinile lor ca să se întreţină.

25 Şi era o zi în fiecare săptămână care a fost pusă deoparte pentru ca ei să se adune laolaltă să înveţe poporul şi să-L apreamărească pe Domnul Dumnezeul lor şi, de asemenea, pe cât era posibil, să se adune cu toţii laolaltă.

26 Iar preoţii nu trebuia să depindă de popor pentru întreţinerea lor; ci, pentru munca lor urmau să primească aharul lui Dumnezeu ca să devină tari în Spirit, având bcunoştinţe de la Dumnezeu ca să poată să-i înveţe cu putere şi autoritate de la Dumnezeu.

27 Şi iarăşi, Alma a poruncit ca oamenii Bisericii să împartă din bunurile lor, afiecare după ceea ce avea; dacă unul avea mai din abundenţă, el trebuia să împartă mai din abundenţă; iar de la cel care avea puţin, puţin trebuia să i se ceară; iar celui care nu avea nimic trebuia să i se dea.

28 Şi astfel trebuia să împartă din bunurile lor din propria lor voinţă şi cu intenţii bune către Dumnezeu şi către acei preoţi care erau în nevoie, da, şi către fiecare suflet gol şi în nevoie.

29 Şi aceasta a spus el către ei, având poruncă de la Dumnezeu; şi ei au apăşit drept înaintea lui Dumnezeu, bîmpărţind unul cu altul, atât lucruri materiale, cât şi spirituale, după nevoile şi lipsurile lor.

30 Şi acum s-a întâmplat că toate acestea s-au întâmplat în Mormon, da, lângă aapele lui Mormon, în pădurea care era lângă apele lui Mormon; da, locul lui Mormon, apele lui Mormon, pădurea lui Mormon, cât de frumoase sunt ele în ochii acelora care au ajuns acolo la cunoaşterea Mântuitorului lor; da, şi cât de mare este binecuvântarea lor, căci vor cânta în vecii vecilor pentru lauda Lui.

31 Şi aceste lucruri s-au făcut la agraniţele ţării, pentru ca acestea să nu ajungă la cunoştinţa regelui.

32 Dar iată, s-a întâmplat că regele, descoperind o mişcare printre oameni, i-a trimis pe slujitorii săi ca să-i pândească. De aceea, într-o zi când ei erau adunaţi ca să asculte cuvântul Domnului, au fost descoperiţi de rege.

33 Şi acum, regele a zis că Alma aţâţa poporul la răzvrătire împotriva lui; de aceea, el a trimis oştirea ca să-i distrugă.

34 Şi s-a întâmplat că Alma şi poporul Domnului au aaflat despre venirea oştirii regelui; de aceea, şi-au luat corturile şi familiile şi au plecat în pustiu.

35 Şi erau în număr de aproape patru sute cincizeci de suflete.

◀

1a

Mosia 23:9–10.

◀

2a

GS Mântuire, (a) mântui, mântuit.

◀

b

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

4a

Alma 5:3.

◀

7a

Alma 5:11–13.

◀

8a

D&L 20:37.

◀

b

GS Biserica lui Isus Hristos.

◀

c

GS Compasiune (compătimire).

◀

9a

GS Martor; (a) Mărturisi; Munca misionară.

◀

b

Mosia 15:21–26.

◀

c

GS Viaţă veşnică.

◀

10a

2 Ne. 31:17. GS Botez, (a) boteza.

◀

b

GS Legământ.

◀

13a

GS Duhul Sfânt.

◀

b

3 Ne. 11:23–26; D&L 20:72–74.

◀

c

A. de C. 1:5. GS Preoţie.

◀

d

GS Mântuire, (a) mântui, mântuit.

◀

e

Moise 4:2; 5:9.

◀

14a

GS Botez, (a) boteza—Botezul prin scufundare.

◀

16a

Mosia 25:18.

◀

b

GS Har.

◀

17a

3 Ne. 26:21; 27:3–8. GS Biserica lui Isus Hristos.

◀

18a

GS Preoţie.

◀

b

GS (a) Învăţa, învăţător.

◀

20a

D&L 15:6; 18:14–16.

◀

21a

3 Ne. 11:28–30. GS Dispută.

◀

b

Mat. 6:22; D&L 88:67–68.

◀

c

GS Unitate.

◀

22a

Mosia 5:5–7; Moise 6:64–68.

◀

23a

Mosia 13:16–19; D&L 59:9–12.

◀

24a

Fapte 20:33–35; Mosia 27:3–5; Alma 1:26.

◀

25a

GS Preaslăvire.

◀

26a

GS Har.

◀

b

GS Cunoaştere.

◀

27a

Fapte 2:44–45; 4 Ne. 1:3.

◀

29a

GS (a) Merge, (a) merge cu Dumnezeu.

◀

b

GS Bunăstare.

◀

30a

Mosia 26:15.

◀

31a

Mosia 18:4.

◀

34a

Mosia 23:1.

Capitolul 19

Ghedeon încearcă să-l ucidă pe regele Noe—Lamaniţii invadează ţara—Regele Noe moare prin foc—Limhi domneşte ca un domnitor tributar. Circa 145–121 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că oştirea regelui s-a întors după ce a căutat în zadar poporul Domnului.

2 Şi acum iată, forţele regelui erau mici, ele fiind micşorate; şi a început gâlceavă printre cei rămaşi.

3 Iar grupul cel mai mic a început să şoptească ameninţări împotriva regelui şi a început să fie mare vrajbă între ei.

4 Şi acum, printre ei era un om al cărui nume era Ghedeon, el fiind un om puternic şi un duşman al regelui, de aceea, şi-a tras sabia şi a jurat în mânia lui că îl va ucide pe rege.

5 Şi s-a întâmplat că s-a luptat cu regele; şi atunci când regele a văzut că el era cât pe ce să-l învingă, a fugit şi a alergat şi s-a urcat în aturnul care era lângă templu.

6 Şi Ghedeon l-a urmărit şi a fost cât pe ce să se urce în turn şi să-l ucidă pe rege, iar regele şi-a aruncat privirile de jur-împrejur către ţara lui Şemlon şi iată, oştirea lamaniţilor era înăuntrul graniţelor ţării.

7 Şi acum, regele a implorat cu sufletul înfricoşat, zicând: Ghedeon, cruţă-mă, căci lamaniţii năvălesc şi ne vor distruge; da, ei vor distruge poporul meu.

8 Şi acum, regele nu era aşa de îngrijorat pentru poporul său, cât era îngrijorat de propria sa viaţă; cu toate acestea, Ghedeon i-a cruţat viaţa.

9 Şi regele a poruncit poporului să fugă din faţa lamaniţilor, iar el însuşi a mers înaintea lor; şi au fugit în pustiu împreună cu nevestele şi copiii lor.

10 Şi s-a întâmplat că lamaniţii i-au urmărit şi i-au ajuns din urmă şi au început să-i ucidă.

11 Acum, s-a întâmplat că regele le-a poruncit ca toţi bărbaţii să-şi părăsească nevestele şi copiii şi să fugă din faţa lamaniţilor.

12 Acum, erau mulţi care nu voiau să-i părăsească, ci voiau mai degrabă să stea şi să piară cu ei. Iar restul şi-au părăsit nevestele şi copiii şi au fugit.

13 Şi s-a întâmplat că aceia care au zăbovit cu nevestele şi copiii lor au pus pe fiicele lor cele frumoase să stea în frunte şi să se roage de lamaniţi ca să nu-i ucidă.

14 Şi s-a întâmplat că lamaniţii au avut milă de ei, căci ei erau fermecaţi de frumuseţea femeilor lor.

15 De aceea, lamaniţii le-au cruţat vieţile şi i-au luat robi, i-au dus înapoi în ţara lui Nefi şi le-au dat voie să stăpânească pământul cu condiţia ca să-l predea pe regele Noe în mâinile lamaniţilor şi să-şi predea averea, chiar jumătate din tot ceea ce stăpâneau, jumătate din aurul lor şi din argintul lor şi din toate lucrurile lor preţioase şi astfel trebuia să plătească tribut regelui lamaniţilor de la un an la altul.

16 Şi acum, printre cei care fuseseră luaţi robi era unul dintre fiii regelui, al cărui nume era aLimhi.

17 Şi acum, Limhi dorea ca tatăl său să nu fie distrus; cu toate acestea, Limhi ştia despre nedreptăţile tatălui său, el însuşi fiind un om drept.

18 Şi s-a întâmplat că Ghedeon a trimis în secret oameni în pustiu ca să-l caute pe rege şi pe cei care erau cu el. Şi s-a întâmplat că ei au întâlnit poporul din pustiu, în afară de rege şi de preoţii lui.

19 Acum, ei au jurat în inimile lor că se vor întoarce în ţara lui Nefi şi că, dacă nevestele şi copiii lor vor fi ucişi şi, de asemenea, cei care rămăseseră cu ei, atunci vor căuta răzbunare şi vor pieri cu ei.

20 Iar regele le-a poruncit să nu se întoarcă; şi ei erau mânioşi pe rege şi au făcut ca el să sufere chiar amoartea prin foc.

21 Şi erau cât pe ce să-i ia şi pe preoţi ca să-i omoare, iar aceştia au fugit de ei.

22 Şi s-a întâmplat că erau cât pe ce să se întoarcă în ţara lui Nefi când i-au întâlnit pe oamenii lui Ghedeon. Şi oamenii lui Ghedeon le-au spus despre tot ceea ce li se întâmplase nevestelor şi copiilor lor; şi că lamaniţii le dăduseră voie să stăpânească ţara, plătindu-le lamaniţilor ca tribut jumătate din toate averile lor.

23 Iar poporul le-a spus oamenilor lui Ghedeon că l-au ucis pe rege şi că preoţii lui au fugit departe în pustiu.

24 Şi s-a întâmplat că, după ce au terminat ceremonia, ei s-au întors în ţara lui Nefi bucurându-se pentru că nevestele şi copiii lor nu fuseseră ucişi; şi i-au spus lui Ghedeon ce i-au făcut regelui.

25 Şi s-a întâmplat că regele lamaniţilor le-a ajurat că poporul său nu-i va ucide.

26 Şi, de asemenea, Limhi, fiind fiul regelui, având împărăţia dată în grija lui ade către popor, s-a legat cu jurământ către regele lamaniţilor cum că poporul său va trebui să-i plătească tribut, anume jumătate din toate avuţiile lor.

27 Şi s-a întâmplat că Limhi a început să întemeieze împărăţia şi să stabilească pacea printre poporul său.

28 Iar regele lamaniţilor a pus gărzi de jur-împrejurul hotarelor ca să poată ţine în ţară poporul lui Limhi, ca să nu poată fugi în pustiu; şi el i-a plătit pe paznici din tributul pe care-l primea de la nefiţi.

29 Şi acum, regele Limhi a avut pace continuă în ţara sa timp de doi ani, iar lamaniţii nu i-au hărţuit şi nici n-au încercat să-i distrugă.

◀

5a

Mosia 11:12.

◀

16a

Mosia 7:9.

◀

20a

Mosia 17:13–19; Alma 25:11.

◀

25a

Mosia 21:3.

◀

26a

Mosia 7:9.

Capitolul 20

Câteva fiice de-ale lamaniţilor sunt răpite de preoţii lui Noe—Lamaniţii poartă război împotriva lui Limhi şi a poporului lui—Oştile lamaniţilor sunt respinse şi forţate să facă pace. Circa 145–123 î.H.

1 Acum, era un loc în Şemlon unde fiicele lamaniţilor se adunau laolaltă ca să cânte şi să danseze şi să se veselească.

2 Şi s-a întâmplat că într-o zi, un număr mic dintre ele s-au adunat laolaltă ca să cânte şi să danseze.

3 Şi acum, preoţii regelui Noe, fiind ruşinaţi să se întoarcă în oraşul lui Nefi, da, şi, de asemenea, temându-se că poporul îi va ucide, de aceea, nu au îndrăznit să se întoarcă la nevestele şi copiii lor.

4 Şi rămânând în pustiu şi descoperind pe fiicele lamaniţilor, ei s-au oprit şi le-au pândit;

5 Şi atunci când erau numai câteva dintre ele adunate ca să danseze, ei au ieşit din ascunzătorile lor şi le-au luat şi le-au dus în pustiu; da, pe douăzeci şi patru dintre fiicele lamaniţilor le-au luat ei în pustiu.

6 Şi s-a întâmplat că, atunci când lamaniţii au aflat că fiicele lor lipseau, ei au fost mânioşi pe poporul lui Limhi, căci ei au crezut că poporul lui Limhi făcuse asta.

7 De aceea, ei au trimis oştiri; da, chiar şi regele însuşi a mers în faţa poporului său; şi s-au dus în ţara lui Nefi ca să distrugă poporul lui Limhi.

8 Şi acum, Limhi i-a descoperit pe ei din turn; chiar şi pregătirile lor de război le-au descoperit; de aceea, el a adunat tot poporul său laolaltă şi s-au aşezat la pândă în câmpii şi în păduri.

9 Şi s-a întâmplat că atunci când lamaniţii au venit, poporul lui Limhi a început să năvălească peste ei din locurile de pândă şi a început să-i ucidă.

10 Şi s-a întâmplat că bătălia a devenit foarte aprinsă, căci ei s-au luptat cum se luptă leii pentru prada lor.

11 Şi s-a întâmplat că poporul lui Limhi a început să-i împingă pe lamaniţi în faţa lor; şi totuşi ei nu erau atât de numeroşi, nici cât jumătate din lamaniţi. Dar ei s-au aluptat pentru viaţa lor şi pentru nevestele lor şi pentru copiii lor; de aceea, ei s-au străduit şi s-au luptat ca balaurii.

12 Şi s-a întâmplat că ei l-au găsit pe regele lamaniţilor printre cei morţi; dar nu era încă mort, fiind rănit şi lăsat pe pământ, aşa grăbită fusese fuga poporului lui.

13 Şi ei l-au luat şi i-au legat rănile şi l-au adus înaintea lui Limhi şi au spus: Iată, aici este regele lamaniţilor; el, fiind rănit, a căzut printre cei morţi şi ei l-au părăsit; şi iată, noi l-am adus pe el în faţa ta; şi acum, lasă-ne să-l ucidem.

14 Dar Limhi a le-a spus: Voi nu-l veţi ucide pe el, ci aduceţi-l aici pentru ca să-l pot vedea. Şi ei l-au adus. Şi Limhi i-a spus: Ce motiv ai tu să vii cu război împotriva poporului meu? Iată, poporul meu nu a încălcat ajurământul pe care eu ţi l-am făcut ţie; de aceea, de ce ai încălcat jurământul pe care tu l-ai făcut poporului meu?

15 Şi acum regele a zis: Eu am încălcat jurământul pentru că oamenii tăi au răpit pe fiicele poporului meu; de aceea, în mânia mea, eu am făcut ca poporul meu să se ridice cu război împotriva poporului tău.

16 Şi acum, Limhi nu auzise nimic despre aceasta; de aceea, el a zis: Eu voi cerceta poporul meu şi oricine a făcut lucrul acesta va pieri. De aceea, el a poruncit ca să se facă o cercetare în poporul său.

17 Acum, când aGhedeon a auzit aceste lucruri, el fiind căpitanul regelui, a înaintat şi a spus către rege: Eu mă rog ţie să te abţii şi să nu cercetezi acest popor şi să nu pui acest lucru pe seama lor.

18 Căci nu-ţi aduci tu aminte de preoţii tatălui tău, pe care acest popor au căutat să-i distrugă? Şi nu sunt ei în pustiu? Şi nu sunt ei aceia care le-au răpit pe fiicele lamaniţilor?

19 Şi acum iată, spune-i regelui aceste lucruri pentru ca el să spună poporului său să nu se mai războiască cu noi; căci iată, ei deja se pregătesc să se ridice împotriva noastră; şi iată, de asemenea, noi suntem doar puţini la număr.

20 Şi iată, ei vin cu oştirile lor numeroase; şi dacă regele nu-i potoleşte, atunci noi va trebui să pierim.

21 Căci nu sunt cuvintele lui Abinadi aînfăptuite, pe care el le-a profeţit împotriva noastră—şi toate acestea pentru că noi nu vrem să ascultăm de cuvintele Domnului şi să ne îndepărtăm de la nedreptăţile noastre?

22 Şi acum, să-l potolim pe rege şi să îndeplinim jurământul pe care noi i l-am făcut; căci este mai bine să fim în sclavie, decât să ne pierdem viaţa; de aceea, să punem capăt la atâta vărsare de sânge.

23 Şi acum, Limhi i-a spus regelui toate aceste lucruri despre tatăl său şi despre apreoţii care au fugit în pustiu şi a dat vina pe ei pentru răpirea fiicelor lor.

24 Şi s-a întâmplat că regele s-a potolit faţă de poporul său; şi le-a spus: Să mergem şi să întâlnim pe poporul meu, fără arme; şi cu jurământ vă jur eu vouă că poporul meu nu va ucide pe poporul tău.

25 Şi s-a întâmplat că ei l-au urmat pe rege şi s-au dus fără arme să-i întâlnească pe lamaniţi. Şi s-a întâmplat că ei i-au întâlnit pe lamaniţi; iar regele lamaniţilor s-a închinat adânc în faţa lor şi a pledat în numele poporului lui Limhi.

26 Şi atunci când lamaniţii au văzut poporul lui Limhi, că aceştia erau fără arme, le-a fost amilă de ei şi s-au potolit şi s-au întors împreună cu regele în pace în ţara lor.

◀

11a

Alma 43:45.

◀

14a

Mosia 19:25–26.

◀

17a

Mosia 19:4–8.

◀

21a

Mosia 12:1–8.

◀

23a

Mosia 19:21, 23.

◀

26a

GS Compasiune (compătimire).

Capitolul 21

Oamenii lui Limhi sunt atacaţi şi învinşi de către lamaniţi—Oamenii lui Limhi îl întâlnesc pe Amon şi sunt convertiţi—Ei îi povestesc lui Amon despre cele douăzeci şi patru de plăci ale iarediţilor. Circa 122–121 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că Limhi şi poporul lui s-au întors în oraşul lui Nefi şi au început să locuiască în ţară iarăşi în pace.

2 Şi s-a întâmplat că, după multe zile, lamaniţii au început iarăşi să fie aţâţaţi în mânie împotriva nefiţilor şi au început să treacă graniţele ţării din vecinătate.

3 Acum, ei nu îndrăzneau să-i ucidă, din cauza jurământului pe care ei îl făcuseră lui Limhi; dar i-au lovit peste aobraz şi au fost duri cu ei; şi au început să pună bpoveri grele pe spinările lor şi să-i mâne ca pe un măgar prost—

4 Da, toate acestea s-au întâmplat pentru ca să poată fi împlinit cuvântul Domnului.

5 Şi acum, suferinţele nefiţilor erau mari şi nu era nici o posibilitate ca ei să se elibereze din mâinile lor, căci lamaniţii îi înconjuraseră din toate părţile.

6 Şi s-a întâmplat că poporul a început să se plângă regelui din cauza suferinţelor lor; şi oamenii au început să dorească să meargă la luptă împotriva lor. Şi ei l-au mâhnit foarte mult pe rege din cauza plângerilor lor; de aceea, el le-a dat voie să facă aşa cum doreau.

7 Şi ei s-au adunat iarăşi laolaltă şi şi-au pus armurile şi au pornit împotriva lamaniţilor ca să-i alunge afară din ţara lor.

8 Şi s-a întâmplat că lamaniţii i-au învins şi i-au mânat înapoi şi au ucis pe mulţi dintre ei.

9 Şi acum, a fost o mare ajale şi plângere printre poporul lui Limhi, văduva jelind după bărbatul ei, fiul şi fiica după tatăl lor, iar fraţii după fraţii lor.

10 Acum, erau foarte multe văduve în ţară şi ele plângeau foarte tare în fiecare zi, căci o mare frică de lamaniţi venise asupra lor.

11 Şi s-a întâmplat că plânsul lor fără oprire le-a aţâţat mânia celor care rămăseseră din poporul lui Limhi împotriva lamaniţilor; şi s-au dus iarăşi la luptă, dar au fost iarăşi mânaţi înapoi, suferind o mare pierdere.

12 Da, ei s-au dus din nou, chiar şi a treia oară, şi au suferit în acelaşi fel; iar cei care nu au fost ucişi s-au întors iarăşi în oraşul lui Nefi.

13 Şi ei s-au umilit chiar plecându-se în ţărână, supunându-se jugului sclaviei, supunându-se la lovituri şi să fie mânaţi de colo-colo şi împovăraţi după dorinţa duşmanilor lor.

14 Şi ei s-au aumilit chiar până în adâncurile umilinţei; şi L-au implorat cu putere pe Dumnezeu; da, chiar ziua întreagă L-au implorat pe Dumnezeul lor ca El să-i salveze din suferinţele lor.

15 Şi acum, Domnul a fost aîncet în a le auzi strigătul, din cauza nedreptăţilor lor; cu toate acestea, Domnul a auzit strigătele lor şi a început să înmoaie inimile lamaniţilor, aşa încât ei au început să uşureze povara lor; totuşi, Domnul nu a găsit potrivit să-i elibereze din sclavie.

16 Şi s-a întâmplat că ei au început să prospere treptat în ţară şi au început să crească grâne mai din abundenţă, precum şi turme şi cirezi, încât nu au suferit de foame.

17 Acum, era un mare număr de femei, mai multe decât erau bărbaţi; de aceea, regele Limhi a poruncit ca fiecare bărbat să acontribuie la îngrijirea bvăduvelor şi a copiilor acestora pentru ca ei să nu sufere de foame; şi au făcut aceasta din cauza numărului mare al celor care au fost ucişi.

18 Acum, poporul lui Limhi a stat unit ca un singur trup, atât de mult cât a fost posibil şi şi-au asigurat grânele lor şi turmele lor;

19 Iar regele însuşi nu risca să iasă în afara zidurilor oraşului, decât dacă lua cu el garda sa, de teamă ca nu cumva să cadă în mâinile lamaniţilor.

20 Şi el a făcut ca poporul său să păzească ţara zi şi noapte pentru ca prin orice mijloace să-i prindă pe preoţii aceia care fugiseră în pustiu şi care răpiseră pe afiicele lamaniţilor şi care făcuseră ca o distrugere aşa de mare să vină asupra lor.

21 Căci ei doreau să-i prindă pe aceştia ca să-i poată pedepsi; căci ei veniseră în ţara lui Nefi noaptea şi luaseră cu ei grânele lor şi multe din lucrurile lor preţioase; de aceea, ei s-au pus să-i aştepte.

22 Şi s-a întâmplat că nu a mai fost nici o tulburare între lamaniţi şi poporul lui Limhi, chiar până când aAmon şi fraţii săi au venit în ţară.

23 Iar regele, fiind în afara porţilor oraşului împreună cu garda lui, l-a descoperit pe Amon şi pe fraţii lui; şi crezând că erau preoţi de-ai lui Noe, a ordonat ca aceştia să fie prinşi, legaţi şi aruncaţi în aînchisoare. Şi dacă ar fi fost preoţi de-ai lui Noe, el ar fi pus ca ei să fie omorâţi.

24 Dar când a aflat că nu erau, ci că ei erau fraţii săi şi că veniseră din ţara lui Zarahemla, el s-a umplut de o bucurie nespus de mare.

25 Acum, regele Limhi trimisese înainte de venirea lui Amon un număr amic de oameni ca să bcaute ţara lui Zarahemla; dar ei n-au putut s-o găsească şi s-au pierdut în pustiu.

26 Cu toate acestea, ei au găsit o ţară care fusese populată; da, o ţară care era acoperită cu aoase uscate; da, o ţară care fusese populată şi care fusese distrusă; şi ei, presupunând că aceasta era ţara lui Zarahemla, s-au întors în ţara lui Nefi, ajungând la graniţele ţării cu numai câteva zile înainte de venirea lui Amon.

27 Şi au adus cu ei o cronică, chiar o cronică a poporului ale căror oase le găsiseră; şi era gravată pe plăci de metal.

28 Şi acum, Limhi era iarăşi plin de bucurie aflând din gura lui Amon că regele Mosia avea un adar de la Dumnezeu prin care el putea tălmăci asemenea inscripţii; da, şi Amon, de asemenea, s-a bucurat.

29 Şi totuşi Amon şi fraţii lui erau plini de întristare pentru că atât de mulţi din fraţii lor fuseseră ucişi;

30 Şi, de asemenea, pentru că regele Noe şi preoţii lui făcuseră ca poporul să facă atât de multe păcate şi nedreptăţi împotriva lui Dumnezeu; şi au mai jelit din cauza amorţii lui Abinadi; şi, de asemenea, din cauza bplecării lui Alma şi a poporului care plecase cu el, care formaseră o biserică a lui Dumnezeu prin tăria şi puterea lui Dumnezeu şi prin credinţă în cuvintele care fuseseră spuse de către Abinadi.

31 Da, ei au jelit plecarea lor căci ei nu ştiau încotro fugiseră. Acum, ei ar fi vrut bucuroşi să se unească cu ei, căci ei înşişi intraseră într-un legământ cu Dumnezeu ca să-L slujească şi să-I ţină poruncile.

32 Şi acum, de la venirea lui Amon, regele Limhi, de asemenea, a intrat într-un legământ cu Dumnezeu, la fel ca şi mulţi din poporul lui, ca să-L slujească şi să-I ţină poruncile.

33 Şi s-a întâmplat că regele Limhi, precum şi mulţi din poporul lui voiau să fie botezaţi; dar nu era nimeni în ţară care să aibă aautoritate de la Dumnezeu. Iar Amon a refuzat să facă lucrul acesta, considerând că era un slujitor nevrednic.

34 De aceea, ei nu s-au unit la acel timp într-o biserică, aşteptând Spiritul Domnului. Acum, ei doreau să devină la fel ca şi Alma şi fraţii lui, care fugiseră în pustiu.

35 Ei doreau să fie botezaţi ca o mărturie şi o dovadă că erau dornici să-L slujească pe Dumnezeu cu toată inima lor; cu toate acestea, ei au prelungit timpul; iar o relatare a botezului lor va fi adată mai departe.

36 Şi acum, toată preocuparea lui Amon şi a poporului lui, precum şi a regelui Limhi şi a poporului lui, era să se elibereze din mâna lamaniţilor şi din sclavie.

◀

3a

Mosia 12:2.

◀

b

Mosia 12:5.

◀

9a

Mosia 12:4.

◀

14a

Mosia 29:20. GS Umil, Umilinţă.

◀

15a

Prov. 15:29; Mosia 11:23–25; D&L 101:7–9.

◀

17a

Mosia 4:16, 26.

◀

b

GS Văduvă.

◀

20a

Mosia 20:5.

◀

22a

Mosia 7:6–13.

◀

23a

Hel. 5:21.

◀

25a

Mosia 8:7.

◀

b

Mosia 7:14.

◀

26a

Mosia 8:8.

◀

28a

Omni 1:20–22; Mosia 28:11–16.

◀

30a

Mosia 17:12–20.

◀

b

Mosia 18:34–35.

◀

33a

GS Autoritate.

◀

35a

Mosia 25:17–18.

Capitolul 22

Se fac planuri pentru ca poporul să scape de sub sclavia lamaniţilor—Lamaniţii sunt îmbătaţi—Poporul scapă, se întoarce la Zarahemla şi devine supus regelui Mosia. Circa 121–120 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că Amon şi regele Limhi au început să se sfătuiască cu poporul cum să se elibereze din sclavie; şi chiar au făcut ca tot poporul să se adune laolaltă; şi aceasta au făcut-o ca să cunoască glasul poporului despre această problemă.

2 Şi s-a întâmplat că ei n-au putut găsi nici o cale să se elibereze din sclavie, decât să-şi ia femeile şi copiii şi turmele şi cirezile şi corturile şi să plece în pustiu; căci lamaniţii fiind atât de numeroşi, era imposibil pentru poporul lui Limhi să se lupte cu ei, gândindu-se să se elibereze din sclavie prin sabie.

3 Acum s-a întâmplat că Ghedeon s-a dus şi a stat înaintea regelui şi i-a spus: Acum, o, rege, tu până acum ai ascultat de cuvintele mele de multe ori când noi am avut conflicte cu fraţii noştri, lamaniţii.

4 Şi acum, o, rege, dacă tu nu m-ai găsit pe mine că sunt un slujitor nevrednic sau dacă tu ai ascultat până acum de cuvintele mele într-o oarecare măsură şi ele au fost de folos pentru tine, chiar aşa, eu doresc ca tu să asculţi cuvintele mele la acest timp; şi voi fi slujitorul tău şi voi elibera acest popor din sclavie.

5 Şi regele i-a dat lui voie să vorbească. Şi Ghedeon i-a spus:

6 Uită-te la trecătoarea din spate, prin zidul din spate, în partea din spatele oraşului. Lamaniţii sau gărzile lamaniţilor sunt beţi noaptea; de aceea, să dăm de veste către tot acest popor, ca să-şi adune laolaltă turmele şi cirezile pentru ca să le poată mâna în pustiu pe timp de noapte.

7 Iar eu mă voi duce, potrivit poruncii tale şi voi plăti lamaniţilor ultimul tribut de vin şi ei vor fi beţi; iar noi vom trece prin trecătoarea secretă de la stânga taberei lor, atunci când ei sunt beţi şi adormiţi.

8 Astfel, noi vom pleca în pustiu împreună cu femeile noastre şi cu copiii noştri, cu turmele noastre şi cu cirezile noastre; iar noi vom călători în jurul ţării lui Şilom.

9 Şi s-a întâmplat că regele a ascultat de cuvintele lui Ghedeon.

10 Şi regele Limhi a făcut ca poporul său să-şi adune laolaltă turmele; şi a trimis tributul de vin lamaniţilor; şi, de asemenea, a trimis mai mult vin ca dar către ei; şi au băut fără măsură din vinul pe care regele Limhi l-a trimis pentru ei.

11 Şi s-a întâmplat că oamenii regelui Limhi a plecat pe timp de noapte în pustiu cu turmele lor şi cu cirezile lor; şi au mers în jurul ţării lui Şilom în pustiu şi apoi au cotit drumul lor către ţara lui Zarahemla, fiind conduşi de către Amon şi fraţii lui.

12 Şi ei îşi luaseră cu ei tot aurul lor şi argintul şi lucrurile lor preţioase pe care le-au putut căra, precum şi proviziile lor, în pustiu. Şi şi-au continuat călătoria.

13 Şi după ce fuseseră timp de multe zile în pustiu, au ajuns în ţara lui Zarahemla şi s-au unit cu poporul lui Mosia şi au devenit supuşii lui.

14 Şi s-a întâmplat că Mosia i-a primit cu bucurie; şi, de asemenea, a primit acronicile lor, precum şi bcronicile care fuseseră găsite de către poporul lui Limhi.

15 Şi acum, s-a întâmplat că atunci când lamaniţii au descoperit că poporul lui Limhi plecase din ţară pe timp de noapte, ei au trimis o armată în pustiu ca să-i urmărească;

16 Şi după ce i-au urmărit timp de două zile, nu au mai putut să calce pe urmele lor; de aceea, s-au rătăcit în pustiu.

◀

14a

Mosia 8:5.

◀

b

Mosia 8:9.

O relatare a lui Alma şi a poporului Domnului, care au fost goniţi în pustiu de către poporul regelui Noe.

Cuprinde capitolele 23 şi 24.

Capitolul 23

Alma refuză să fie rege—El slujeşte ca mare preot—Domnul pedepseşte pe poporul Său, iar lamaniţii cuceresc ţara lui Helam—Amulon, conducătorul preoţilor păcătoşi ai regelui Noe, domneşte ca supus al regelui lamaniţilor. Circa 145–121 î.H.

1 Acum, Alma a fost avertizat de către Domnul că oştirile regelui Noe vor năvăli asupra lor şi a făcut cunoscut aceasta către poporul său, de aceea ei şi-au adunat laolaltă turmele lor şi au luat din grânele lor şi au plecat în pustiu înaintea oştirilor regelui Noe.

2 Iar Domnul i-a întărit pe ei, aşa încât oamenii regelui Noe nu i-au putut birui ca să-i distrugă.

3 Şi ei au fugit timp de opt zile în pustiu.

4 Şi au ajuns la un ţinut, da, şi anume un ţinut foarte frumos şi plăcut, un ţinut cu apă pură.

5 Şi şi-au pus corturile şi au început să cultive pământul şi au început să ridice case; da, ei au fost harnici şi au muncit foarte mult.

6 Iar poporul era dornic ca Alma să fie regele lor, căci era iubit de către poporul lui.

7 Dar el le-a spus: Iată, nu este potrivit ca noi să avem un rege; căci aşa a zis Domnul: Voi anu trebuie să puneţi o fiinţă mai presus decât alta sau un om nu trebuie să se creadă mai presus de altul; de aceea, eu vă spun vouă, nu este potrivit ca voi să aveţi un rege.

8 Cu toate acestea, dacă ar fi posibil ca voi întotdeauna să aveţi oameni drepţi ca să fie regii voştri, atunci ar fi bine pentru voi să aveţi un rege.

9 Dar aduceţi-vă aminte de anedreptatea regelui Noe şi a preoţilor lui; şi eu însumi am fost bprins într-o cursă şi am făcut multe lucruri care erau odioase în ochii Domnului, ceea ce m-a făcut pe mine să mă pocăiesc cu durere;

10 Cu toate acestea, după multe asuferinţe, Domnul mi-a auzit strigătele şi a răspuns rugăciunilor mele şi m-a făcut pe mine să fiu o unealtă în mâinile Sale ca să baduc pe atât de mulţi dintre voi la cunoaşterea adevărului Lui.

11 Cu toate acestea, eu nu mă fălesc cu asta, căci sunt nevrednic să mă fălesc.

12 Şi acum vă spun eu vouă, voi aţi fost oprimaţi de către regele Noe şi aţi fost în sclavia lui şi a preoţilor lui şi aţi fost aduşi de ei în nedreptate; de aceea aţi fost legaţi cu alegăturile nedreptăţii.

13 Şi acum, cum voi aţi fost eliberaţi de puterea lui Dumnezeu din aceste legături; da, chiar afară din mâinile regelui Noe şi ale poporului lui, precum şi din legăturile nedreptăţii; chiar aşa, eu doresc ca voi să vă aţineţi bine în această blibertate în care voi aţi fost făcuţi liberi şi să nu aveţi încredere în cnici un om ca să fie rege peste voi.

14 Şi, de asemenea, să nu aveţi încredere în nimeni să fie aînvăţătorul vostru sau preotul vostru, decât dacă el este un om al lui Dumnezeu, călcând pe căile Lui şi ţinând poruncile Lui.

15 Astfel a învăţat Alma pe porul său, ca fiecare om să-l aiubească pe vecinul său la fel ca pe sine însuşi, pentru ca să nu fie nici un bconflict printre ei.

16 Şi acum, Alma era preotul lor cel amare, el fiind întemeietorul bisericii lor.

17 Şi s-a întâmplat că nimeni nu a căpătat aautoritate să predice sau să-i înveţe, decât dacă era de la Dumnezeu. De aceea, el a uns pe toţi preoţii şi pe toţi învăţătorii lor; şi nimeni nu a fost uns decât dacă era un om drept.

18 De aceea, ei au vegheat asupra poporului lor şi l-au ahrănit cu lucruri care ţin de dreptate.

19 Şi s-a întâmplat că ei au început să prospere nespus de mult în ţară; şi ei au numit ţara Helam.

20 Şi s-a întâmplat că ei s-au înmulţit şi au prosperat foarte mult în ţara Helamului; şi ei au zidit un oraş, pe care l-au numit oraşul Helamului.

21 Cu toate acestea, Domnul găseşte potrivit să apedepsească pe poporul Său; da, El a pus la încercare brăbdarea şi credinţa lor.

22 Cu toate acestea—oricine îşi pune anădejdea în El, acela va fi bînălţat în ziua din urmă. Da, şi astfel a fost cu poporul acesta.

23 Căci iată, vă voi arăta vouă că au fost aduşi în sclavie şi nimeni nu putea să-i elibereze, decât Domnul Dumnezeul lor, da, chiar Dumnezeul lui Avraam, Isaac şi Iacov.

24 Şi s-a întâmplat că El i-a eliberat şi şi-a manifestat către ei puterea Lui măreaţă; şi mare a fost bucuria lor.

25 Căci iată, s-a întâmplat că în timp ce ei erau în ţara Helamului, da, în oraşul Helamului, în timp ce cultivau pământul ţării de jur-împrejur, iată, o oştire a lamaniţilor era la graniţele ţării.

26 Acum, s-a întâmplat că fraţii lui Alma au fugit de pe câmpurile lor şi s-au adunat laolaltă în oraşul Helamului; şi ei erau foarte înfricoşaţi din cauza apariţiei lamaniţilor.

27 Dar Alma s-a dus la ei şi a stat printre ei şi i-a îndemnat să nu fie înfricoşaţi, ci să-şi aducă aminte de Domnul Dumnezeul lor şi că El îi va elibera.

28 De aceea, şi-au alungat frica şi au început să-L implore pe Domnul, ca El să înmoaie inimile lamaniţilor, ca să-i cruţe pe ei şi pe nevestele lor şi pe copiii lor.

29 Şi s-a întâmplat că Domnul a înmuiat inimile lamaniţilor. Iar Alma şi fraţii săi s-au dus şi s-au predat singuri în mâinile lor; iar lamaniţii au pus stăpânire pe ţara Helamului.

30 Acum, oştirile lamaniţilor care se duseseră după oamenii regelui Limhi se rătăciseră în pustiu timp de multe zile.

31 Şi iată, ei i-au găsit pe preoţii aceia ai regelui Noe într-un loc pe care ei îl numeau Amulon; iar ei au început să stăpânească ţara Amulonului şi au început să cultive pământul.

32 Acum, numele conducătorului acestor preoţi era Amulon.

33 Şi s-a întâmplat că Amulon a pledat în faţa lamaniţilor; şi, de asemenea, a trimis pe nevestele lor, care erau afiicele lamaniţilor, ca să pledeze în faţa fraţilor lor pentru ca aceştia să nu-i nimicească pe bărbaţii lor.

34 Şi lamaniţilor le-a fost amilă de Amulon şi de fraţii lui şi nu i-au nimicit datorită nevestelor lor.

35 Şi Amulon şi fraţii lui s-au unit cu lamaniţii şi au călătorit în pustiu în căutarea ţării lui Nefi, când au descoperit ţara Helamului, care era stăpânită de Alma şi de fraţii lui.

36 Şi s-a întâmplat că lamaniţii le-au făgăduit lui Alma şi fraţilor lui că, dacă ei le-ar arăta lor calea care ducea la ţara lui Nefi, atunci le-ar da viaţa şi libertatea.

37 Dar după ce Alma le-a arătat drumul care ducea la ţara lui Nefi, lamaniţii n-au vrut să-şi păstreze făgăduiala; ci au pus agărzi de jur-împrejurul ţării Helamului, peste Alma şi fraţii lui.

38 Iar cei rămaşi dintre ei s-au dus în ţara lui Nefi; şi o parte dintre ei s-au întors în ţara Helamului şi, de asemenea, au adus cu ei nevestele şi copiii gărzilor care fuseseră lăsate în ţară.

39 Iar regele lamaniţilor i-a dat voie lui Amulon să fie rege şi conducător peste poporul său, care era în ţara Helamului; cu toate acestea, el trebuia să nu aibă nici o putere să facă ceva împotriva voinţei regelui lamaniţilor.

◀

7a

Mosia 27:3–5.

◀

9a

Prov. 16:12; Mosia 11:1–15.

◀

b

Mosia 17:1–4.

◀

10a

D&L 58:4.

◀

b

Mosia 18:35.

◀

12a

2 Ne. 28:19–22.

◀

13a

Gal. 5:1.

◀

b

GS Liber, libertate.

◀

c

Mosia 29:13.

◀

14a

Mosia 18:18–22.

◀

15a

GS Dragoste.

◀

b

3 Ne. 11:28–29.

◀

16a

Mosia 26:7.

◀

17a

GS Autoritate; Preoţie.

◀

18a

1 Tim. 4:6.

◀

21a

Hel. 12:3; D&L 98:21. GS (a) Mustra, mustrare.

◀

b

GS Răbdare.

◀

22a

GS (a se) Încrede.

◀

b

1 Ne. 13:37.

◀

33a

Mosia 20:3–5.

◀

34a

GS Compasiune (compătimire).

◀

37a

Mosia 24:8–15.

Capitolul 24

Amulon îl persecută pe Alma şi pe poporul lui—Ei sunt condamnaţi la moarte dacă se roagă—Domnul face ca poverile lor să pară uşoare—El îi salvează din sclavie şi ei se întorc la Zarahemla. Circa 145–120 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că Amulon a dobândit trecere în ochii regelui lamaniţilor; de aceea, regele lamaniţilor a aprobat ca el şi fraţii lui să fie numiţi învăţători peste poporul său, da, chiar peste poporul care era în ţara lui Şemlon, în ţara lui Şilom şi în ţara lui Amulon.

2 Căci lamaniţii puseseră stăpânire pe toate aceste ţări; de aceea, regele lamaniţilor a numit regi peste toate aceste ţări.

3 Şi acum, numele regelui lamaniţilor era Laman, el fiind numit după numele tatălui său; şi de aceea, el era numit regele Laman. Şi el era rege peste un popor numeros.

4 Şi el a numit învăţători dintre fraţii lui Amulon, în fiecare ţinut care era stăpânit de poporul său; şi astfel, limba lui Nefi a început să fie învăţată de către tot poporul lamaniţilor.

5 Şi erau oameni prietenoşi unul cu altul; cu toate acestea, ei nu-L cunoşteau pe Dumnezeu; şi nici fraţii lui Amulon nu i-au învăţat nimic despre Domnul Dumnezeul lor, nici despre legea lui Moise; nici nu i-au învăţat cuvintele lui Abinadi.

6 Dar i-au învăţat că trebuia să păstreze cronica lor şi că puteau să scrie unul altuia.

7 Şi astfel lamaniţii au început să se îmbogăţească şi au început să facă comerţ unul cu altul şi au devenit importanţi şi au început să fie un popor dibaci şi înţelept, cu înţelepciune lumească, dibaci în tot felul de ticăloşii şi hoţii, dar nu cu propriii lor fraţi.

8 Şi acum, s-a întâmplat că Amulon a început să-şi exercite aautoritatea asupra lui Alma şi a fraţilor lui şi a început să-l persecute şi să facă aşa ca şi copiii lui să-i persecute pe copiii lor.

9 Căci Amulon îl cunoştea pe Alma, că el era aunul din preoţii regelui şi că el era acela care credea în cuvintele lui Abinadi şi care fusese alungat din prezenţa regelui; şi de aceea, el era mânios pe el; căci el era supus regelui Laman şi totuşi avea autoritate asupra lor şi-i punea la bmuncă şi punea supraveghetori asupra lor.

10 Şi s-a întâmplat că suferinţele lor erau aşa de mari, încât ei au început să-L implore cu putere pe Dumnezeu.

11 Iar Amulon le-a poruncit să-şi oprească strigătele; şi a pus gărzi peste ei ca să-i păzească, pentru ca oricine care va fi găsit rugându-se la Dumnezeu să fie omorât.

12 Iar Alma şi oamenii săi nu şi-au ridicat glasurile către Domnul Dumnezeul lor, dar şi-au adescărcat inimile către El; iar El a cunoscut gândurile inimilor lor.

13 Şi s-a întâmplat că glasul Domnului a venit către ei în suferinţele lor, zicând: Ridicaţi-vă capul şi fiţi mângâiaţi, căci Eu cunosc legământul pe care voi l-aţi făcut cu Mine; şi Eu voi face un legământ cu poporul Meu şi îl voi elibera pe el din sclavie.

14 Şi Eu, de asemenea, voi uşura poverile care sunt puse pe umerii voştri pentru ca nici măcar să nu le simţiţi pe spinările voastre, chiar când sunteţi în sclavie; şi aceasta o voi face Eu pentru ca voi să fiţi amartori pentru Mine de acum încolo şi pentru ca voi să ştiţi cu siguranţă că Eu, Domnul Dumnezeu, vizitez poporul Meu în bsuferinţele lui.

15 Şi acum, s-a întâmplat că poverile care erau puse asupra lui Alma şi a fraţilor lui s-au făcut uşoare; da, Domnul i-a aîntărit pe ei pentru ca să-şi poată purta bpoverile cu uşurinţă, iar ei s-au supus cu bucurie şi cu crăbdare voinţei Domnului.

16 Şi s-a întâmplat că atât de mare era credinţa lor şi răbdarea lor, încât glasul Domnului a venit iarăşi către ei, zicând: Fiţi mângâiaţi, căci mâine Eu vă voi elibera din sclavie.

17 Şi El a spus către Alma: Tu vei merge înaintea poporului acesta, iar Eu voi merge cu tine şi voi elibera acest popor din asclavie.

18 Acum s-a întâmplat că Alma şi poporul său şi-au adunat într-o noapte turmele laolaltă, precum şi grânele; da, chiar toată noaptea şi-au adunat ei turmele laolaltă.

19 Şi dimineaţa, Domnul a făcut ca un somn agreu să vină peste lamaniţi, da, şi toţi supraveghetorii lor erau într-un somn adânc.

20 Iar Alma şi poporul său au plecat în pustiu; şi, după ce ei au călătorit toată ziua, ei şi-au pus corturile într-o vale; şi au numit valea aceasta Alma, pentru că el i-a condus pe ei în pustiu.

21 Da, şi în valea lui Alma şi-au revărsat ei amulţumirile lor către Dumnezeu, fiindcă El a fost milos cu ei şi le-a uşurat poverile şi i-a eliberat din sclavie; căci ei au fost în sclavie şi nimeni nu putea să-i salveze decât Domnul Dumnezeul lor.

22 Şi i-au dat mulţumiri lui Dumnezeu, da, toţi bărbaţii şi toate femeile lor şi toţi copiii lor care puteau vorbi şi-au ridicat glasurile, lăudându-L pe Dumnezeul lor.

23 Şi acum, Domnul a spus către Alma: Grăbeşte-te şi pleacă, tu şi poporul tău, din această ţară, căci lamaniţii s-au trezit şi vă urmăresc; de aceea, plecaţi din această ţară, iar Eu îi voi opri pe lamaniţi în valea aceasta pentru ca ei să nu se ducă mai departe să urmărească acest popor.

24 Şi s-a întâmplat că ei au plecat din vale şi au pornit în călătorie în pustiu.

25 Şi după ce au fost în pustiu douăsprezece zile, ei au ajuns în ţara lui Zarahemla; iar regele Mosia i-a primit cu bucurie.

◀

8a

D&L 121:39.

◀

9a

Mosia 17:1–4; 23:9.

◀

b

Mosia 21:3–6.

◀

12a

GS Rugăciune.

◀

14a

GS Martor.

◀

b

GS Adversitate.

◀

15a

Mat. 11:28–30.

◀

b

Alma 31:38; 33:23.

◀

c

D&L 54:10. GS Răbdare.

◀

17a

GS Robie.

◀

19a

1 Sam. 26:12.

◀

21a

GS Recunoscător, recunoştinţă.

Capitolul 25

Urmaşii lui Mulec din Zarahemla devin nefiţi—Ei învaţă de la popoarele lui Alma şi Zenif—Alma îl botează pe Limhi şi pe toţi oamenii lui—Mosia îl împuterniceşte pe Alma să organizeze Biserica lui Dumnezeu. Circa 120 î.H.

1 Şi acum, regele Mosia a făcut ca tot poporul să se adune laolaltă.

2 Acum, nu erau aşa de mulţi copii de-ai lui Nefi sau atât de mulţi dintre descendenţii lui Nefi cum era apoporul lui Zarahemla, care era un urmaş al lui bMulec, şi cei care au venit cu el în pustiu.

3 Iar poporul lui Nefi şi poporul lui Zarahemla nu erau la fel de numeroşi ca lamaniţii; da, nu erau nici jumătate cât ei.

4 Şi acum, tot poporul lui Nefi era adunat laolaltă şi, de asemenea, tot poporul lui Zarahemla; şi ei erau adunaţi în două cete.

5 Şi s-a întâmplat că Mosia a citit şi a făcut ca să fie citite cronicile lui Zenif către poporul său; da, el a citit cronicile poporului lui Zenif din timpul când ei au părăsit ţara lui Zarahemla până când s-au întors.

6 Şi el, de asemenea, a citit relatarea lui Alma şi a fraţilor lui şi toate suferinţele lor, din timpul când ei au părăsit ţara lui Zarahemla până când s-au reîntors.

7 Şi acum, când Mosia a terminat de citit cronicile, oamenii lui care trăiau în ţară au fost cuprinşi de mirare şi uimire.

8 Căci ei nu ştiau ce să creadă; căci atunci când ei i-au văzut pe cei care fuseseră aeliberaţi din sclavie, au fost umpluţi de o mare bucurie.

9 Şi iarăşi, când ei s-au gândit la fraţii lor care fuseseră ucişi de lamaniţi, ei s-au umplut de durere şi chiar au vărsat multe lacrimi de durere.

10 Şi iarăşi, când ei s-au gândit la bunătatea fără întârziere a lui Dumnezeu şi la puterea Lui în a-i elibera pe Alma şi pe fraţii lui din mâinile lamaniţilor şi din sclavie, ei şi-au ridicat glasurile şi i-au dat mulţumiri lui Dumnezeu.

11 Şi iarăşi, atunci când s-au gândit la lamaniţi, care erau fraţii lor, la starea lor păcătoasă şi murdară, s-au umplut de adurere şi de teamă pentru bunăstarea bsufletelor lor.

12 Şi s-a întâmplat că cei care erau fiii lui Amulon şi ai fraţilor lui, care luaseră de neveste pe fiicele lamaniţilor, erau nemulţumiţi de purtarea taţilor lor şi nu voiau să mai fie numiţi după numele taţilor lor, de aceea ei şi-au luat numele lui Nefi pentru ca să poată fi numiţi copiii lui Nefi şi să fie număraţi printre cei care se numeau nefiţi.

13 Şi acum, toţi oamenii lui Zarahemla erau anumiţi nefiţi şi aceasta pentru că împărăţia nu fusese dată nimănui, decât celor care erau urmaşii lui Nefi.

14 Şi acum, s-a întâmplat că atunci când Mosia a terminat de vorbit şi de citit către popor, el a dorit ca şi Alma să vorbească poporului.

15 Şi Alma a vorbit către ei atunci când erau adunaţi laolaltă în cete mari; şi el s-a dus de la o ceată la alta, predicând poporului pocăinţă şi credinţă în Domnul.

16 Şi a îndemnat poporul lui Limhi şi pe cel al fraţilor lui, pe toţi cei care fuseseră eliberaţi din sclavie, ca ei să-şi aducă aminte că Domnul a fost Cel care i-a eliberat pe ei.

17 Şi s-a întâmplat că după ce Alma a învăţat poporul multe lucruri şi a terminat de cuvântat către ei, regele Limhi a dorit să fie botezat; şi toţi oamenii lui au dorit, de asemenea, ca şi ei să fie botezaţi.

18 De aceea, Alma s-a dus în apă şi i-a abotezat; i-a botezat în acelaşi fel cum i-a botezat pe fraţii săi în bapa Mormonului; da, şi cei pe care i-a botezat au aparţinut de Biserica lui Dumnezeu; şi aceasta datorită credinţei lor în cuvintele lui Alma.

19 Şi s-a întâmplat că regele Mosia l-a împuternicit pe Alma să întemeieze biserici peste tot în ţara lui Zarahemla; şi i-a dat lui aputerea să rânduiască preoţi şi învăţători în fiecare biserică.

20 Acum, lucrul acesta a fost făcut pentru că erau atât de mulţi oameni, încât ei nu puteau fi guvernaţi de un singur învăţător; şi nici nu puteau să audă cuvântul lui Dumnezeu într-o singură adunare;

21 De aceea, ei s-au adunat laolaltă în diferite grupuri care se numeau biserici; fiecare biserică având preoţii ei şi învăţătorii ei, iar fiecare preot predica aşa cum i s-a transmis din gura lui Alma.

22 Şi astfel, cu toate că erau mai multe biserici, ei totuşi erau o singură aBiserică, da, chiar Biserica lui Dumnezeu; căci în toate bisericile nu se predica nimic altceva decât pocăinţă şi credinţă în Dumnezeu.

23 Şi acum, erau şapte biserici în ţara lui Zarahemla. Şi s-a întâmplat că aceia care voiau să ia asupra lor anumele lui Hristos sau al lui Dumnezeu s-au unit cu bisericile lui Dumnezeu;

24 Şi ei s-au numit apoporul lui Dumnezeu. Iar Domnul şi-a revărsat Spiritul Său asupra lor, iar ei au fost binecuvântaţi şi au prosperat în ţară.

◀

2a

Omni 1:13–19.

◀

b

Hel. 6:10. GS Mulec.

◀

8a

Mosia 22:11–13.

◀

11a

Mosia 28:3–4; Alma 13:27.

◀

b

GS Suflet—Valoarea sufletelor.

◀

13a

Omni 1:19.

◀

18a

Mosia 21:35.

◀

b

Mosia 18:8–17.

◀

19a

GS Preoţie.

◀

22a

Mosia 18:17.

◀

23a

GS Isus Hristos—A lua numele lui Isus Hristos asupra noastră.

◀

24a

GS Legământ.

Capitolul 26

Mulţi membri ai Bisericii sunt conduşi în păcat de către necredincioşi—Lui Alma i se făgăduieşte viaţă veşnică—Cei care se pocăiesc şi se botează câştigă iertare—Membrii păcătoşi ai Bisericii care se pocăiesc şi se spovedesc lui Alma şi Domnului vor fi iertaţi; altfel, ei nu vor face parte dintre oamenii Bisericii. Circa 120–100 î.H.

1 Acum, s-a întâmplat că erau mulţi din generaţia care se ridica, şi care nu puteau înţelege cuvintele regelui Beniamin, ei fiind copii mici atunci când el a vorbit către poporul său; şi ei nu au crezut în tradiţiile strămoşilor lor.

2 Ei nu credeau ceea ce fusese spus despre învierea morţilor, nici nu credeau despre venirea lui Hristos.

3 Şi acum, din cauza necredinţei lor, ei nu puteau aînţelege cuvântul lui Dumnezeu; iar inimile lor erau împietrite.

4 Şi ei nu voiau să fie botezaţi; şi nici nu voiau să se unească cu Biserica. Şi ei erau un popor separat în ceea ce priveşte credinţa lor; şi au rămas aşa pentru totdeauna, chiar în starea lor acarnală şi păcătoasă; căci ei nu voiau să-L cheme pe Domnul Dumnezeul lor.

5 Şi acum, în domnia lui Mosia, ei nu erau nici cât jumătate din poporul lui Dumnezeu; dar din cauza aneînţelegerilor dintre fraţi, ei au devenit mai numeroşi.

6 Căci s-a întâmplat că ei, cu vorbele lor linguşitoare, au înşelat pe mulţi dintre cei care erau în Biserică şi i-au făcut pe aceştia să facă multe păcate; de aceea, a fost potrivit ca cei care au făcut păcate, care erau în Biserică, să fie apedepsiţi de către Biserică.

7 Şi s-a întâmplat că ei au fost aduşi în faţa preoţilor şi daţi pe mâna preoţilor de către învăţători; iar preoţii i-au adus în faţa lui Alma, care era amarele preot.

8 Acum, regele Mosia îi dăduse lui Alma autoritate peste Biserică.

9 Şi s-a întâmplat că Alma nu ştia despre ei; dar erau mulţi martori împotriva lor; da, poporul s-a ridicat şi a depus mărturie despre nedreptatea lor din abundenţă.

10 Acum, asemenea lucruri nu se mai întâmplaseră înainte în Biserică; de aceea, Alma a fost tulburat în spiritul său şi a făcut ca ei să fie aduşi în faţa regelui.

11 Şi el a spus către rege: Iată, aici sunt mulţi pe care noi i-am adus în faţa ta, care sunt acuzaţi de către fraţii lor; da, şi ei au fost găsiţi făcând tot felul de nedreptăţi. Şi ei nu se pocăiesc de păcatele lor; de aceea, noi i-am adus în faţa ta pentru ca tu să-i judeci după crimele lor.

12 Dar regele Mosia a spus către Alma: Iată, eu nu-i judec; de aceea, eu îi adau pe mâna ta ca să fie judecaţi.

13 Şi acum, spiritul lui Alma iarăşi a fost tulburat; şi el s-a dus şi L-a întrebat pe Domnul, ce trebuia să facă în această problemă, căci se temea să nu facă rău în faţa lui Dumnezeu.

14 Şi s-a întâmplat că după ce şi-a revărsat întregul suflet lui Dumnezeu, glasul Domnului a venit către el, zicând:

15 Binecuvântat eşti tu, Alma, şi binecuvântaţi sunt cei care au fost botezaţi în aapele Mormonului. Tu eşti binecuvântat datorită bcredinţei tale deosebit de mari, fie şi numai în cuvintele slujitorului Meu, Abinadi.

16 Şi binecuvântaţi sunt ei datorită credinţei lor deosebit de mari, fie şi numai în cuvintele pe care tu le-ai vorbit către ei.

17 Şi binecuvântat eşti tu pentru că ai întemeiat o abiserică în acest popor; iar el va fi întemeiat şi va fi poporul Meu.

18 Da, binecuvântat este acest popor care vrea să poarte anumele Meu; căci în numele Meu vor fi ei chemaţi; şi ei sunt ai Mei.

19 Şi pentru că tu M-ai întrebat pe Mine în legătură cu păcătoşii, tu eşti binecuvântat.

20 Tu eşti slujitorul Meu; iar Eu fac un legământ cu tine ca tu să ai viaţă aveşnică; şi tu Mă vei sluji pe Mine şi vei merge înainte în numele Meu şi vei aduna laolaltă oile Mele.

21 Iar acela care va auzi glasul Meu va fi aoaia Mea; şi pe el îl veţi primi voi în biserică şi pe el Eu, de asemenea, îl voi primi.

22 Căci iată, aceasta este Biserica Mea; oricine este abotezat, va fi botezat pentru pocăinţă. Şi cel pe care tu îl primeşti va crede în numele Meu; şi pe el îl voi bierta Eu din plin.

23 Căci Eu sunt Acela care aiau asupra Mea păcatele lumii; căci Eu sunt Acela care i-am bcreat pe ei; şi Eu sunt Acela care-i dau celui care crede până la sfârşit un loc la dreapta Mea.

24 Căci iată, în numele Meu sunt ei chemaţi; şi dacă ei Mă acunosc pe Mine, ei vor merge înainte şi vor avea un loc pentru veşnicie la dreapta Mea.

25 Şi se va întâmpla că atunci când cea de a adoua trâmbiţă va suna, atunci cei care nu m-au bcunoscut pe Mine niciodată vor merge înainte şi vor sta în faţa Mea.

26 Şi atunci vor şti ei că Eu sunt Domnul Dumnezeul lor, că Eu sunt Mântuitorul lor; dar ei nu vor fi mântuiţi.

27 Şi apoi Eu le voi mărturisi că Eu niciodată nu i-am acunoscut; şi ei se vor bduce într-un foc cnepieritor, pregătit pentru diavol şi îngerii lui.

28 De aceea, îţi spun Eu ţie că acela care nu va aauzi glasul Meu, pe acela voi nu trebuie să-l primiţi în Biserica Mea, căci pe el nu-l voi primi Eu în ultima zi.

29 De aceea, îţi spun Eu ţie, Du-te; şi oricine greşeşte împotriva Mea, să-l ajudeci bdupă păcatele pe care el le-a făptuit; şi dacă el îşi cmărturiseşte păcatele în faţa ta şi a Mea şi se dpocăieşte cu sinceritatea inimii sale, pe acela tu îl vei eierta şi Eu îl voi ierta, de asemenea.

30 Da, şi după cât de ades se bpocăieşte poporul Meu, tot aşa îi voi ierta Eu greşelile faţă de Mine.

31 Şi voi, de asemenea, veţi aierta unul altuia greşelile voastre; căci adevărat îţi spun Eu ţie, cel care nu iartă greşelile vecinului său, atunci când acesta spune că se pocăieşte, acela s-a condamnat pe sine.

32 Acum îţi spun Eu ţie: Du-te; şi cel care nu se pocăieşte de păcatele sale, acela nu va fi numărat printre oamenii Mei; şi aşa va fi de-acum încolo.

33 Şi s-a întâmplat că atunci când Alma a auzit aceste cuvinte, le-a scris pentru ca să le poată avea şi ca să poată să judece poporul acelei biserici după poruncile lui Dumnezeu.

34 Şi s-a întâmplat că Alma s-a dus şi i-a judecat pe aceia care fuseseră duşi în nedreptate, după cuvântul Domnului.

35 Şi aceia care s-au pocăit de păcatele lor şi le-au amărturisit, pe aceia el i-a numărat printre oamenii Bisericii;

36 Şi cei care nu voiau să-şi spovedească păcatele şi să se pocăiască de nedreptatea lor, aceia nu au fost număraţi printre oamenii bisericii, iar numele lor au fost aşterse.

37 Şi s-a întâmplat că Alma a condus toate treburile Bisericii; şi ei au început iarăşi să aibă pace şi să prospere foarte mult în treburile Bisericii, păşind cu grijă în faţa lui Dumnezeu, primindu-i pe mulţi şi botezându-i pe mulţi.

38 Şi acum, toate aceste lucruri le-au făcut Alma şi ajutoarele sale care conduceau Biserica, mergând cu toată sârguinţa, învăţând cuvântul lui Dumnezeu în toate lucrurile, răbdând tot felul de suferinţe, fiind persecutaţi de către toţi cei care nu făceau parte din Biserica lui Dumnezeu.

39 Şi ei i-au mustrat pe fraţii lor; şi ei, de asemenea, erau amustraţi fiecare dintre ei de către cuvântul lui Dumnezeu, după păcatele sale sau după păcatele pe care le-au făptuit, lor poruncindu-li-se de către Dumnezeu să se broage fără încetare şi să dea cmulţumiri în toate cele.

◀

3a

GS Înţelegere.

◀

4a

GS Omul firesc.

◀

5a

GS Apostazie; Dispută.

◀

6a

Alma 5:57–58; 6:3. GS (a) Avertiza, avertizare.

◀

7a

Mosia 29:42.

◀

12a

D&L 42:78–93.

◀

15a

Mosia 18:30.

◀

b

Mosia 17:2. GS Credinţă.

◀

17a

Mosia 25:19–24.

◀

18a

Mosia 1:11; 5:8. GS Isus Hristos—A lua numele lui Isus Hristos asupra noastră.

◀

20a

GS Alegere; (cei) Aleşi;Viaţă veşnică.

◀

21a

GS Păstorul cel Bun.

◀

22a

2 Ne. 9:23. GS Botez, (a) boteza.

◀

b

GS (a) Ierta; Iertarea păcatelor.

◀

23a

GS Mântuitor.

◀

b

GS (a) Crea, creaţie.

◀

24a

Ioan 17:3.

◀

25a

D&L 88:99, 109.

◀

b

D&L 76:81–86.

◀

27a

Mat. 7:21–23.

◀

b

Luca 13:27.

◀

c

D&L 76:43–44.

◀

28a

2 Ne. 9:31; D&L 1:14.

◀

29a

GS (a) Judeca, judecată.

◀

b

GS Răspunzător, (a fi) răspunzător.

◀

c

3 Ne. 1:25. GS Mărturisire, (a) mărturisi.

◀

d

GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

e

GS (a) Ierta.

◀

30a

Moro. 6:8.

◀

b

Ezec. 33:11, 15–16; Fapte 3:19–20; Mosia 29:19–20.

◀

31a

3 Ne. 13:14–15; D&L 64:9–10.

◀

35a

GS Mărturisire, (a) mărturisi.

◀

36a

Ex. 32:33; Alma 1:24. GS Cartea vieţii; Excomunicare.

◀

39a

GS (a) Avertiza, avertizare.

◀

b

2 Ne. 32:8–9.

◀

c

GS Recunoscător, recunoştinţă.

Capitolul 27

Mosia interzice persecuţiile şi impune egalitatea—Alma cel Tânăr şi cei patru fii ai lui Mosia caută să distrugă Biserica—Un înger apare şi le porunceşte să înceteze lucrul lor cel rău—Alma amuţeşte—Toată omenirea trebuie să se nască din nou pentru ca să câştige Salvarea—Alma şi fiii lui Mosia anunţă veşti de bucurie. Circa 100–92 î.H.

1 Şi acum, s-a întâmplat că persecuţiile la care era supusă biserica de către necredincioşi au devenit aşa de mari, încât Biserica a început să cârtească şi să se plângă conducătorilor lor despre aceasta; şi ei s-au plâns lui Alma. Şi Alma a adus cazul în faţa regelui Mosia. Iar Mosia s-a sfătuit cu preoţii lui.

2 Şi s-a întâmplat că regele Mosia a dat de veste peste tot în ţară, cum că nici un necredincios nu trebuie să apersecute pe nici unul dintre aceia care ţineau de Biserica lui Dumnezeu.

3 Şi a fost dat un ordin strict prin toate bisericile ca să nu fie nici o persecuţie printre ele, ca să fie aegalitate între toţi oamenii;

4 Ca să nu lase nici o mândrie sau îngâmfare să tulbure apacea lor; ca fiecare om să brespecte pe vecinul său ca pe el însuşi, lucrând cu mâinile lor proprii pentru întreţinerea lor.

5 Da, şi toţi preoţii şi învăţătorii lor trebuia, de asemenea, să alucreze cu propriile lor mâini pentru întreţinerea lor, în toate cazurile în afară de boală sau de multă nevoie; şi făcând aceste lucruri, ei s-au bucurat din plin de bharul lui Dumnezeu.

6 Şi a început iarăşi să fie multă pace în ţară; iar poporul a început să devină foarte numeros şi a început să se împrăştie în afara ţării, pe faţa pământului, da, la miazănoapte şi la miazăzi, la răsărit şi la apus, zidind mari oraşe şi sate în toate colţurile ţării.

7 Iar Domnul i-a vizitat şi a făcut ca ei să prospere, iar ei au devenit un popor mare şi bogat.

8 Acum, fiii lui Mosia se numărau printre necredincioşi; şi, de asemenea, unul dintre afiii lui Alma se număra printre aceştia, el chemându-se Alma, după tatăl lui; cu toate acestea, a devenit un om foarte rău şi bidolatru. Şi era un om vorbăreţ şi vorbise multe cuvinte linguşitoare către oameni; de aceea, a condus pe mulţi să facă nedreptăţi la fel ca şi el.

9 Şi el a devenit o mare piedică pentru prosperitatea Bisericii lui Dumnezeu; afurând inimile oamenilor; provocând multă discordie printre oameni; dând o şansă duşmanului lui Dumnezeu să-şi folosească puterea asupra lor.

10 Şi acum s-a întâmplat că în timp ce era pe cale să distrugă Biserica lui Dumnezeu, căci el s-a întovărăşit în secret cu fiii lui Mosia căutând să distrugă Biserica şi să rătăcească poporul Domnului împotriva poruncilor lui Dumnezeu şi chiar şi ale regelui—

11 Şi aşa cum v-am spus vouă, cum ei se arăzvrăteau împotriva lui Dumnezeu, iată, un bînger al Domnului a capărut în faţa lor; şi el s-a pogorât ca şi cum ar fi fost într-un nor; şi a vorbit cu un glas de tunet care a făcut ca pământul pe care ei stăteau să se cutremure;

12 Şi mirarea lor a fost aşa de mare, încât au căzut la pământ şi nu au înţeles cuvintele pe care le-a vorbit către ei.

13 Cu toate acestea, el a strigat iarăşi, zicând: Alma, ridică-te şi ieşi în faţă, căci de ce persecuţi tu Biserica lui Dumnezeu? Căci Domnul a spus: aAceasta este Biserica Mea şi Eu o voi întemeia; şi nimic nu o va răsturna, în afară de păcătoşenia poporului Meu.

14 Şi iarăşi, îngerul a spus: Iată, Domnul a auzit rugăciunile poporului Său, precum şi arugăciunile slujitorului Său, Alma, care este tatăl tău; căci el s-a rugat cu multă credinţă în legătură cu tine pentru ca tu să poţi fi adus la cunoaşterea adevărului; de aceea, în scopul acesta am venit eu, ca să te conving de puterea şi autoritatea lui Dumnezeu, pentru ca brugăciunile slujitorilor Lui să fie satisfăcute după credinţa lor.

15 Şi acum, iată, poţi tu să te îndoieşti de puterea lui Dumnezeu? Căci iată, nu cutremură glasul meu pământul? Şi poţi tu să nu mă vezi înaintea ta? Iar eu sunt trimis de Dumnezeu.

16 Acum îţi spun eu ţie: Du-te şi adu-ţi aminte de sclavia strămoşilor tăi în ţara lui Helam şi în ţara lui Nefi; şi adu-ţi aminte ce lucruri mari a făcut El pentru ei; căci ei erau în sclavie, iar El i-a aeliberat. Iar acum îţi spun ţie, Alma, du-te pe drumul tău şi nu mai căuta să distrugi Biserica pentru ca rugăciunile lor să poată primi răspuns, iar aceasta chiar dacă tu însuţi alegi să fii alungat.

17 Şi acum s-a întâmplat că acestea au fost ultimele cuvinte pe care îngerul le-a vorbit către Alma şi a plecat.

18 Şi acum, Alma şi cei care erau cu el au căzut iarăşi la pământ, căci mare a fost mirarea lor; căci cu ochii lor l-au văzut pe îngerul Domnului; iar glasul lui era ca tunetul care a cutremurat pământul; şi au ştiut că nimic altceva nu era, în afară de puterea lui Dumnezeu, care putea să cutremure pământul şi să-l facă să tremure ca şi cum s-ar fi crăpat.

19 Şi acum, mirarea lui Alma a fost aşa de mare, încât a amuţit şi n-a mai putut să-şi deschidă gura; da, şi a devenit atât de neputincios încât n-a mai putut să-şi mişte mâinile; de aceea, a fost luat de către cei care erau cu el şi a fost dus fără nici o putere, chiar până când a fost aşezat în faţa tatălui său.

20 Şi ei i-au repetat tatălui lui tot ceea ce i se întâmplase; iar tatăl său s-a bucurat, căci a ştiut că aceasta era puterea lui Dumnezeu.

21 Şi a făcut ca mulţimea să se adune laolaltă, pentru ca oamenii să poată fi martori la ceea ce Domnul făcuse fiului său, precum şi celor care erau cu el.

22 Şi a făcut ca preoţii să se adune laolaltă; şi ei au început să postească şi să se roage Domnului Dumnezeului lor ca să-i deschidă gura lui Alma pentru ca el să poată vorbi şi, de asemenea, ca picioarele şi mâinile lui să-şi capete puterea—pentru ca ochii poporului să se deschidă ca să vadă şi să cunoască bunătatea şi slava lui Dumnezeu.

23 Şi s-a întâmplat că după ce au postit şi s-au rugat timp de două zile şi două nopţi, mâinile şi picioarele lui Alma şi-au căpătat puterea, iar el s-a ridicat şi a început să le vorbească lor, cerându-le să se liniştească.

24 Căci, a spus el, m-am pocăit de păcatele mele şi am fost amântuit de către Domnul; iată, eu sunt născut în Spirit.

25 Iar Domnul mi-a spus: Nu te minuna că toată omenirea, da, bărbaţi şi femei, toate naţiunile, neamurile, limbile şi popoarele trebuie să se anască din nou; da, să se nască din Dumnezeu, să se bschimbe din starea lor ccarnală şi decăzută la o stare de dreptate, fiind mântuiţi de Dumnezeu, devenind fiii şi fiicele Lui;

26 Şi astfel ei devin fiinţe noi; şi dacă ei nu fac aceasta, atunci nu pot în anici un fel să moştenească Împărăţia lui Dumnezeu.

27 Eu vă spun vouă că, dacă aceasta nu se va întâmpla, atunci ei vor trebui să fie alungaţi; şi ştiu aceasta pentru că eu era cât pe ce să fiu alungat.

28 Cu toate acestea, după ce m-am rătăcit în multă suferinţă, pocăindu-mă aproape până la moarte, Domnul în mila Sa a găsit de cuviinţă să mă smulgă din arderea anepieritoare, iar acum sunt născut de Dumnezeu.

29 Sufletul meu a fost mântuit de fierea amărăciunii şi de legăturile nedreptăţii. Am fost în cel mai întunecat hău; dar acum eu văd lumina cea minunată a lui Dumnezeu. Sufletul meu a fost achinuit de o tortură veşnică; dar eu sunt smuls, iar sufletul meu nu mai este în durere.

30 Eu L-am respins pe Mântuitorul meu şi am renegat ceea ce fusese spus de către strămoşii noştri; dar acum, pentru că ei prevăd că El va veni şi că El îşi va aduce aminte de fiecare făptură a creaţiei Sale, El se va manifesta în faţa tuturor.

31 Da, afiecare genunchi se va pleca şi fiecare limbă va mărturisi în faţa Lui. Da, chiar în ultima zi, atunci când toţi oamenii vor sta ca să fie bjudecaţi de El, atunci vor mărturisi că El este Dumnezeu; şi apoi, cei care trăiesc în lume cfără Dumnezeu vor mărturisi că judecata unei pedepse nepieritoare este chiar deasupra lor; şi ei se vor zgudui şi vor tremura şi se vor face mici sub privirea ochiului Lui datotcercetător.

32 Şi acum, s-a întâmplat că Alma a început de aici încolo să înveţe poporul, iar cei care au fost împreună cu Alma atunci când îngerul a apărut înaintea lor au început să călătorească peste tot în ţară, făcând cunoscute întregului popor lucrurile pe care le auziseră şi le văzuseră şi predicând cuvântul lui Dumnezeu în mare suferinţă, fiind mult persecutaţi de către cei care erau necredincioşi şi fiind loviţi de mulţi dintre aceştia.

33 Dar cu toate acestea, ei au adus multă consolare Bisericii, confirmând credinţa lor şi îndemnându-i la suferinţe lungi şi muncă multă ca să ţină poruncile lui Dumnezeu.

34 Şi patru dintre ei erau afiii lui Mosia; iar numele lor erau Amon, Aaron, Omner şi Himni; acestea erau numele fiilor lui Mosia.

35 Şi ei au călătorit în toată ţara lui Zarahemla şi printre toate popoarele care erau sub domnia regelui Mosia, străduindu-se cu zel să repare toate relele pe care le făcuseră Bisericii, mărturisindu-şi toate păcatele şi făcând cunoscute toate lucrurile pe care ei le văzuseră şi explicând profeţiile şi scripturile tuturor celor care voiau să-i asculte.

36 Şi astfel, ei au fost unelte în mâinile lui Dumnezeu, aducându-i pe mulţi la cunoaşterea adevărului, da, la cunoaşterea Mântuitorului lor.

37 Şi cât de binecuvântaţi sunt ei! Căci ei au apropovăduit pace; ei au făcut cunoscute veşti bbune despre lucruri bune; şi ei au declarat către popor că Domnul domneşte.

◀

2a

GS (a) Persecuta, persecuţie.

◀

3a

Mosia 23:7; 29:32.

◀

4a

GS Pace.

◀

b

GS (a) Preţui.

◀

5a

Mosia 18:24, 26.

◀

b

GS Har.

◀

8a

GS Alma, fiul lui Alma.

◀

b

GS Idolatrie.

◀

9a

2 Sam. 15:1–6.

◀

11a

GS Răzvrătire.

◀

b

GS Îngeri.

◀

c

Fapte 9:1–9; Alma 8:15.

◀

13a

GS Isus Hristos—Capul Bisericii.

◀

14a

Alma 10:22.

◀

b

Morm. 9:36–37.

◀

16a

Mosia 23:1–4.

◀

24a

2 Ne. 2:6–7. GS Mântuire, (a) mântui, mântuit.

◀

25a

Rom. 6:3–11; Mosia 5:7; Alma 5:14; Moise 6:59. GS Născut din nou, născut din Dumnezeu.

◀

b

Mosia 3:19; 16:3.

◀

c

GS Carnal.

◀

26a

Ioan 3:5.

◀

28a

2 Ne. 9:16.

◀

29a

Mosia 2:38.

◀

31a

Filip. 2:9–11; Mosia 16:1–2; D&L 88:104.

◀

b

GS Isus Hristos—Judecător.

◀

c

Alma 41:11.

◀

d

GS Dumnezeu, divinitate.

◀

34a

GS Amon, fiul lui Mosia.

◀

37a

Isa. 52:7; Mosia 15:14–17. GS (a) Predica.

◀

b

GS Evanghelie.

Capitolul 28

Fiii lui Mosia se duc să predice lamaniţilor—Cu ajutorul celor două pietre văzătoare, Mosia traduce plăcile iarediţilor. Circa 92 î.H.

1 Acum, s-a întâmplat că după ce afiii lui Mosia au făcut toate aceste lucruri, ei au luat un număr mic dintre ei şi s-au întors la tatăl lor, regele, şi l-au rugat ca acesta să le dea voie ca ei, împreună cu cei pe care i-au ales, să se ducă în bţara lui Nefi, ca să poată să predice lucrurile pe care le-au auzit şi să împartă cuvântul lui Dumnezeu printre fraţii lor, lamaniţii—

2 Pentru ca ei să poată să-i aducă pe aceştia la cunoaşterea Domnului Dumnezeului lor şi să-i convingă despre nedreptatea strămoşilor lor; şi pentru ca ei să poată să-i vindece pe aceştia de aura lor împotriva nefiţilor, pentru ca aceştia, de asemenea, să poată fi aduşi să se bucure pentru Domnul Dumnezeul lor, pentru ca ei să poată deveni prietenoşi unul cu altul şi pentru ca să nu mai fie conflicte în toată ţara pe care Domnul Dumnezeu le-o dăduse lor.

3 Acum, ei doreau ca Salvarea să fie vestită fiecărei fiinţe, căci nu asuportau să piară nici un bsuflet omenesc; da, până chiar şi gândul că vreun suflet ar îndura chinul cfără de sfârşit îi făcea pe ei să se zguduie şi să tremure.

4 Şi astfel a lucrat Spiritul Domnului asupra lor, căci ei erau cei mai arăi dintre păcătoşi. Şi Domnul, în bbunătatea Sa fără margini, a crezut de cuviinţă să-i păstreze; cu toate acestea, ei au suferit mult chin sufletesc din cauza nedreptăţilor lor, suferind mult şi temându-se că vor fi alungaţi pentru totdeauna.

5 Şi s-a întâmplat că ei au pledat în faţă tatălui lor timp de multe zile ca să se ducă în ţara lui Nefi.

6 Şi regele Mosia a mers şi L-a întrebat pe Domnul dacă să-i lase pe fiii săi să se ducă printre lamaniţi ca să predice cuvântul.

7 Şi Domnul a spus către Mosia: Lasă-i să meargă, căci mulţi vor crede în cuvintele lor şi vor avea viaţă veşnică; şi Eu îi voi asalva pe fiii tăi din mâinile lamaniţilor.

8 Şi s-a întâmplat că Mosia le-a dat lor voie să se ducă şi să facă aşa cum ei ceruseră.

9 Şi ei au aînceput călătoria lor prin pustiu ca să meargă şi să predice cuvântul printre lamaniţi; şi eu voi face o brelatare a întâmplărilor lor în cele ce urmează.

10 Acum, regele Mosia nu avea pe nimeni căruia să-i dea pe mână împărăţia, căci nu era nici un fiu de-al lui care putea să ia împărăţia în primire.

11 De aceea, a luat cronicile care erau gravate pe aplăcile de aramă, precum şi plăcile lui Nefi şi toate lucrurile pe care el le ţinuse şi le păstrase după poruncile lui Dumnezeu, după ce le tălmăcise şi pusese să fie scrise cronicile care erau făcute pe bplăcile de aur ce fuseseră găsite de poporul lui Limhi, care i-au fost date acestuia de mâna lui Limhi;

12 Şi a făcut aceasta din cauza îngrijorării mari a poporului său; căci ei erau dornici peste măsură să cunoască despre poporul acela care fusese distrus.

13 Şi acum, el le-a tălmăcit cu ajutorul celor două apietre care erau montate în cele două margini ale unui arc.

14 Acum, aceste lucruri erau pregătite de la început şi erau transmise din generaţie în generaţie cu scopul de a tălmăci limbile;

15 Şi ele au fost ţinute şi păstrate de către mâna Domnului, pentru ca El să dezvăluie fiecărei fiinţe care stăpânea pământul nedreptatea şi lucrurile abominabile poporului Său.

16 Şi oricine are aceste lucruri se numeşte avăzător, după obiceiul timpurilor din vechime.

17 Acum, după ce Mosia a terminat de tălmăcit aceste cronici, iată, ele au făcut o relatare a poporului care fusese adistrus, din timpul când ei au fost distruşi la clădirea bmarelui turn, în timpul când Domnul a cîncurcat limbile popoarelor şi ei au fost împrăştiaţi pe suprafaţa întregului pământ, da, chiar din acel timp şi înapoi, până la facerea lui Adam.

18 Acum, această relatare a făcut ca poporul lui Mosia să jeluiască foarte mult, da, ei erau plini de durere; cu toate acestea, ea le-a dat lor multe cunoştinţe, de care ei s-au bucurat.

19 Iar această relatare va fi scrisă de aici încolo; căci iată, este potrivit ca tot poporul să cunoască lucrurile care sunt scrise în această relatare.

20 Şi acum, aşa după cum v-am spus vouă că, după ce regele Mosia făcuse aceste lucruri, el a luat plăcile de aaramă, precum şi toate lucrurile pe care le ţinuse şi le-a dat lui Alma, care era fiul lui Alma; da, toate cronicile şi, de asemenea, btălmăcitoarele le-a dat lui şi i-a poruncit să le ţină şi să le cpăstreze; şi, de asemenea, să ţină o cronică a poporului, transmiţându-le de la o generaţie la alta, tot aşa cum ele au fost transmise din timpul când Lehi a plecat din Ierusalim.

◀

1a

Mosia 27:34.

◀

b

Omni 1:12–13; Mosia 9:1.

◀

2a

Iacov 7:24.

◀

3a

Alma 13:27; 3 Ne. 17:14; Moise 7:41.

◀

b

GS Suflet—Valoarea sufletelor.

◀

c

Iacov 6:10; D&L 19:10–12.

◀

4a

Mosia 27:10.

◀

b

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

7a

Alma 19:22–23.

◀

9a

Alma 17:6–9.

◀

b

Alma 17–26.

◀

11a

GS Plăcile de aramă.

◀

b

GS Plăci de aur.

◀

13a

GS Urim şi Tumim.

◀

16a

Mosia 8:13–18. GS Văzător.

◀

17a

Mosia 8:7–12.

◀

b

Eter 1:1–5.

◀

c

Gen. 11:6–9.

◀

20a

Alma 37:3–10.

◀

b

GS Urim şi Tumim.

◀

c

GS Scripturi—Scripturile vor fi păstrate.

Capitolul 29

Mosia propune ca judecătorii să fie aleşi în locul regelui—Regii nedrepţi conduc popoarele lor în păcat—Alma cel Tânăr este ales şef prin glasul poporului—El este, de asemenea, marele preot în Biserică—Alma cel Vârstnic şi Mosia mor. Circa 92–91 î.H.

1 Acum, când Mosia a făcut aceasta, el a trimis solii în toată ţara, la tot poporul, dorind să cunoască voinţa sa despre cine trebuia să fie regele lor.

2 Şi s-a întâmplat că glasul poporului s-a auzit, zicând: Noi dorim ca Aaron, fiul tău, să fie regele şi conducătorul nostru.

3 Acum, Aaron s-a dus în ţara lui Nefi, de aceea, regele nu putea să-i dea lui ţara; şi nici Aaron nu voia să ia ţara asupra sa; şi nici ceilalţi dintre afiii lui Mosia nu voiau să ia asupra lor împărăţia.

4 De aceea, regele Mosia iarăşi a trimis solii poporului; da, chiar un mesaj scris a trimis poporului. Şi acestea erau cuvintele care erau scrise, zicând:

5 Iată, o, poporul meu sau fraţii mei, căci eu vă respect pe voi ca pe fraţii mei, eu doresc ca voi să vă gândiţi la lucrul pentru care aţi fost chemaţi să vă gândiţi—căci voi doriţi să aveţi un arege.

6 Acum, eu vă declar vouă că acela căruia împărăţia îi aparţine de drept a refuzat şi nu va lua împărăţia asupra lui.

7 Şi acum, dacă altul ar fi să fie numit în locul lui, iată, mă tem că aceasta ar isca vrajbe între voi. Şi cine ştie dacă fiul meu, căruia împărăţia îi aparţine, nu se va mânia şi nu va lua cu el o parte din acest popor, ceea ce ar cauza războaie şi vrajbe între voi, ceea ce ar face să fie multă vărsare de sânge şi să se strice calea Domnului, da, şi s-ar distruge sufletele multor oameni.

8 Acum, vă spun vouă, să fim înţelepţi şi să judecăm aceste lucruri, căci noi nu avem nici un drept să-l distrugem pe fiul meu, nici nu avem dreptul să distrugem pe altul care ar fi numit în locul lui.

9 Şi dacă fiul meu se va întoarce iarăşi la mândria sa şi la lucrurile sale deşarte, el îşi va aduce aminte de lucrurile pe care le-a spus şi îşi va cere dreptul său la regat, ceea ce ar cauza ca el şi acest popor să facă multe păcate.

10 Şi acum, să fim înţelepţi şi să aşteptăm cu bucurie aceste lucruri şi să facem ceea ce aduce pace acestui popor.

11 De aceea, voi fi regele vostru până la sfârşitul zilelor mele; cu toate acestea, să anumim bjudecători, care să judece poporul acesta după legea noastră; şi vom aranja din nou treburile acestui popor, căci vom numi oameni înţelepţi ca să fie judecători, care vor judeca acest popor după poruncile lui Dumnezeu.

12 Acum, este mai bine ca un om să fie judecat de Dumnezeu decât de un om, căci judecăţile lui Dumnezeu sunt întotdeauna drepte, dar judecăţile omului nu sunt întotdeauna drepte.

13 De aceea, dacă ar fi posibil ca voi să aveţi oameni adrepţi ca să fie regii voştri, care vor întemeia legile lui Dumnezeu şi vor judeca acest popor după poruncile Lui, da, dacă voi aţi putea avea oameni ca să fie regii voştri, care să facă tot aşa cum tatăl meu, bBeniamin, a făcut pentru acest popor—vă spun eu vouă, dacă întotdeauna ar fi cazul, atunci ar fi potrivit ca voi să aveţi întotdeauna regi care să domnească asupra voastră.

14 Şi chiar eu însumi am muncit cu toată puterea şi priceperea pe care le-am avut ca să vă învăţ pe voi poruncile lui Dumnezeu şi să stabilesc pace peste toată ţara, pentru ca să nu fie războaie, nici conflicte, nici furturi, nici jafuri, nici crime, nici alte feluri de nedreptăţi.

15 Şi pe oricine care a făcut o nedreptate l-am apedepsit după crima pe care a făptuit-o, după legea care ne-a fost dată nouă de către strămoşii noştri.

16 Acum, vă spun vouă că, pentru că nici unul dintre oameni nu este drept, nu este potrivit ca voi să aveţi un rege sau regi să domnească asupra voastră.

17 Căci iată cât de multă anedreptate face un brege ticălos ca să se întâmple, da, şi ce distrugere mare!

18 Da, aduceţi-vă aminte de regele Noe, de apăcatul şi de lucrurile lui abominabile, precum şi de ticăloşia şi de lucrurile abominabile ale poporului său. Iată ce distrugere mare a venit peste ei; şi, de asemenea, din cauza nedreptăţilor lor, ei au fost duşi în bsclavie.

19 Şi dacă nu ar fi fost mijlocirea Creatorului lor cel Atotînţelept, iar aceasta datorită pocăinţei lor sincere, ei ar fi trebuit să rămână în sclavie, fără scăpare până acum.

20 Dar iată, El i-a eliberat pentru că ei s-au aumilit în faţa Lui; şi pentru că ei L-au bimplorat cu putere, El i-a eliberat din sclavie; şi astfel lucrează Domnul cu puterea Sa în toate cazurile printre copiii oamenilor, întinzându-şi braţul cîndurării Sale către aceia care şi-au pus dîncrederea în El.

21 Şi iată, acum vă spun eu vouă, nu puteţi să detronaţi pe un rege nedrept, decât numai prin multe conflicte şi prin multă vărsare de sânge.

22 Căci iată, el are aprietenii lui în nedreptate şi îşi păstrează gărzile în jurul său; şi distruge legile celor care au domnit într-un fel drept înaintea sa; şi calcă sub picioarele sale poruncile lui Dumnezeu;

23 Şi el face legi şi le trimite poporului său, da, legi după felul aticăloşiei sale; şi oricine nu se supune legilor lui, pe acela îl distruge; şi asupra oricui se răzvrăteşte împotriva lui va trimite oştirile sale cu război, iar dacă poate, atunci îl va distruge; şi astfel, un rege nedrept schimbă în rău căile care sunt drepte.

24 Şi acum, iată, vă spun eu vouă, nu este potrivit ca asemenea lucruri abominabile să vină asupra voastră.

25 De aceea, alegeţi prin glasul poporului judecători care să vă judece după legile care v-au fost date de către strămoşii voştri, care sunt corecte şi care le-au fost date lor de către mâna Domnului.

26 Acum, nu este obişnuit ca glasul poporului să dorească ceva care este împotriva a ceea ce este drept; dar este obişnuit ca partea cea mai mică a poporului să dorească ceea ce nu este drept; de aceea, aceasta trebuie să aveţi voi grijă şi s-o faceţi lege—să rezolvaţi problemele voastre după glasul poporului.

27 Şi adacă va veni timpul ca glasul poporului să aleagă nedreptatea, atunci este timpul ca judecăţile lui Dumnezeu să vină asupra voastră; da, atunci este timpul ca El să abată asupra voastră o mare distrugere, tot aşa cum El a abătut în trecut asupra acestei ţări.

28 Şi acum, dacă aveţi judecători şi ei nu vă judecă după legile date, atunci puteţi cere ca ei să fie judecaţi de un judecător superior.

29 Dacă înalţii voştri judecători nu dau judecăţi drepte, atunci voi va trebui să faceţi ca un număr mic de judecători de rang mai mic să se adune laolaltă şi să-i judece pe înalţii judecători după glasul poporului.

30 Şi vă poruncesc vouă să faceţi aceste lucruri în frica Domnului; şi vă poruncesc vouă să faceţi aceste lucruri şi să nu aveţi nici un rege; că dacă aceşti oameni fac păcate şi nedreptăţi, atunci ei vor trebui să răspundă cu propriile lor capete.

31 Căci iată, vă spun eu vouă, păcatele multor oameni au fost cauzate de nedreptăţile regilor lor; de aceea, nedreptăţile lor se întorc înapoi peste capetele regilor lor.

32 Şi acum, eu doresc ca această ainegalitate să nu mai existe în această ţară, mai ales pentru acest popor al meu; ci doresc ca această ţară să fie o ţară a blibertăţii şi cfiecare om să se bucure de aceleaşi drepturi şi privilegii atât timp cât Domnul va găsi de cuviinţă ca noi să trăim şi să moştenim această ţară, da, atât timp cât oricare dintre urmaşii noştri vor rămâne pe faţa pământului.

33 Şi mult mai multe lucruri le-a scris lor regele Mosia, dezvăluindu-le toate grijile şi încercările unui rege drept, da, toate muncile sufletului său pentru poporul său, ca şi toate plângerile poporului către regele lor; şi el le-a explicat lor toate acestea.

34 Şi le-a spus că aceste lucruri trebuia să nu se întâmple; dar că povara trebuia să cadă pe toţi oamenii pentru ca fiecare om să poarte partea sa.

35 Şi, de asemenea, le-a dezvăluit toate dezavantajele de a avea un rege nedrept care să domnească peste ei.

36 Da, toate nedreptăţile şi lucrurile lui abominabile şi toate războaiele şi conflictele, vărsările de sânge, furturile şi jefuirile, curviile şi tot felul de nedreptăţi care nu pot fi numărate—spunându-le că aceste lucruri nu trebuie să fie, că acestea erau cu totul opuse poruncilor lui Dumnezeu.

37 Şi acum s-a întâmplat că, după ce regele Mosia a trimis aceste lucruri către popor, ei au fost convinşi de adevărul cuvintelor lui.

38 De aceea, au renunţat la dorinţa lor de a avea un rege şi au devenit foarte nerăbdători ca fiecare om să aibă o şansă egală în toată ţara; da, şi fiecare om şi-a exprimat dorinţa să răspundă pentru propriile sale păcate.

39 De aceea, s-a întâmplat că ei s-au adunat laolaltă în cete în toată ţara ca să anunţe cu glasurile lor cine trebuia să le fie judecătorii, ca să-i judece după alegea care le-a fost dată; şi erau foarte bucuroşi datorită blibertăţii care le-a fost dată.

40 Şi ei s-au întărit în iubirea lor pentru Mosia; da, ei l-au respectat mai mult decât pe oricare alt om; căci nu s-au uitat la el ca la un tiran care căuta câştig, da, acel câştig care corupe sufletul; căci el nu a cerut bogăţii de la ei, nici nu s-a bucurat în vărsări de sânge; ci a stabilit apace în ţară şi a făcut ca ei să fie eliberaţi din orice fel de sclavie; de aceea ei l-au respectat, da, foarte mult, peste măsură.

41 Şi s-a întâmplat că ei au numit ajudecători ca să domnească asupra lor sau să-i judece pe ei după lege; şi aceasta au făcut-o ei în toată ţara.

42 Şi s-a întâmplat că Alma a fost numit să fie primul judecător-şef, el, de asemenea, fiind şi marele preot, tatăl lui dându-i această poziţie, precum şi sarcina legată de treburile Bisericii.

43 Şi acum, s-a întâmplat că Alma a amers pe căile Domnului şi a ţinut poruncile Lui şi a făcut judecăţi drepte; şi a fost pace neîntreruptă în ţară.

44 Şi astfel, a început domnia judecătorilor în toată ţara lui Zarahemla, printre toţi oamenii care se numeau nefiţi; iar Alma a fost primul judecător-şef.

45 Şi acum s-a întâmplat că tatăl lui a murit, fiind bătrân, de optzeci şi doi de ani, după ce a trăit ca să îndeplinească poruncile lui Dumnezeu.

46 Şi s-a întâmplat că Mosia, de asemenea, a murit în al treizeci şi treilea an al domniei sale, fiind bătrân de aşaizeci şi trei de ani; făcând în total cinci sute nouă ani de la timpul când Lehi a plecat din Ierusalim.

47 Şi astfel s-a terminat domnia regilor asupra poporului lui Nefi; şi astfel s-au terminat zilele lui Alma care era întemeietorul bisericii lor.

◀

3a

Mosia 27:34.

◀

5a

1 Sam. 8:9–19.

◀

11a

Mosia 29:25–27.

◀

b

Ex. 18:13–24.

◀

13a

Mosia 23:8, 13–14.

◀

b

C. lui M. 1:17–18.

◀

15a

Alma 1:32–33.

◀

17a

Alma 46:9–10.

◀

b

Mosia 23:7–9.

◀

18a

Mosia 11:1–15.

◀

b

1 Sam. 8:10–18; Mosia 12:1–8; Eter 6:22–23.

◀

20a

Mosia 21:13–15.

◀

b

Ex. 2:23–25; Alma 43:49–50.

◀

c

Ezec. 33:11, 15–16; Mosia 26:30.

◀

d

GS (a se) Încrede.

◀

22a

1 Regi 12:8–14.

◀

23a

GS Răutate, rău.

◀

27a

Alma 10:19.

◀

32a

Alma 30:11.

◀

b

2 Ne. 1:7; 10:11. GS Liber, libertate.

◀

c

Alma 27:9.

◀

39a

Alma 1:14.

◀

b

GS Liber, libertate.

◀

40a

GS Făcător de pace.

◀

41a

Mosia 29:11.

◀

43a

GS (a) Merge, (a) merge cu Dumnezeu.

◀

46a

Mosia 6:4.

Cartea lui Alma
Fiul lui Alma

Relatarea lui Alma, care era fiul lui Alma, primul judecător-şef peste poporul lui Nefi şi, de asemenea, marele preot în Biserică. O relatare a domniei judecătorilor şi a războaielor şi a neînţelegerilor dintre oameni. Şi, de asemenea, o relatare a unui război dintre nefiţi şi lamaniţi potrivit cronicii lui Alma, primul judecător-şef.

Capitolul 1

Nehor propovăduieşte doctrine neadevărate, întemeiază o biserică, introduce vicleşuguri preoţeşti şi-l ucide pe Ghedeon—Nehor este omorât pentru crimele sale—Vicleşugurile preoţeşti şi persecuţiile se răspândesc în popor—Preoţii se întreţin pe ei înşişi, poporul are grijă de cei săraci, iar Biserica prosperă. Circa 91–88 î.H.

1 Acum, s-a întâmplat că în primul an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi, de acum înainte, regele Mosia a amers pe calea pe care merge toată lumea, a purtat un război bun, a mers cu dreptate înaintea lui Dumnezeu, nu a lăsat pe nimeni să domnească în locul lui; şi, pe lângă acestea, el a întemeiat blegi şi acestea au fost recunoscute de către popor; de aceea, ei erau obligaţi să se supună legilor pe care el le făcuse.

2 Şi s-a întâmplat că în primul an al domniei lui Alma în scaunul de judecată, un aom a fost adus înaintea lui ca să fie judecat, un om care era mare de statură şi care era cunoscut pentru puterea lui mare.

3 Şi el mersese prin popor predicând ceea ce el anumea cuvântul lui Dumnezeu, dar care era bîmpotriva bisericii; declarând poporului că fiecare preot şi învăţător trebuie să devină cplăcuţi oamenilor; şi că ei dnu trebuie să lucreze cu mâinile lor, ci că trebuie să fie întreţinuţi de către popor.

4 Şi el, de asemenea, a depus mărturie către popor că întreaga omenire va fi salvată în ultima zi şi că ei nu trebuie să se teamă şi nici să tremure, ci că ei pot să-şi înalţe capul şi să se bucure; căci Domnul i-a creat pe toţi oamenii şi El, de asemenea, i-a mântuit pe toţi oamenii; şi la sfârşit, toţi oamenii trebuia să aibă viaţă veşnică.

5 Şi s-a întâmplat că el a predicat aceste lucruri atât de mult, încât mulţi au crezut în cuvintele lui, chiar atât de mulţi, încât ei au început să-l întreţină şi să-i dea bani.

6 Şi el a început să fie înălţat în mândria inimii sale şi să poarte veşminte foarte scumpe, da, şi chiar a început să întemeieze o abiserică după felul predicilor sale.

7 Şi s-a întâmplat că atunci când el s-a dus ca să predice acelora care credeau în cuvântul lui, a întâlnit un om care aparţinea de Biserica lui Dumnezeu, da, chiar unul dintre învăţătorii lor; şi el a început a se contrazice cu el într-un mod înverşunat, cum că el putea să ducă în rătăcire poporul Bisericii; dar omul l-a înfruntat, mustrându-l cu acuvintele lui Dumnezeu.

8 Acum, numele acestui om era aGhedeon; şi el era acela care a fost o unealtă în mâinile lui Dumnezeu, eliberând poporul lui Limhi din sclavie.

9 Acum, pentru că Ghedeon l-a înfruntat cu cuvintele lui Dumnezeu, el era mânios pe Ghedeon şi şi-a scos sabia şi a început să-l lovească. Acum, Ghedeon fiind împovărat de mulţi ani, de aceea, el nu a fost în stare să reziste la loviturile lui, de aceea, el a fost aucis de sabie.

10 Iar omul care l-a ucis pe el a fost luat de către oamenii din Biserică şi a fost adus înaintea lui Alma ca să fie ajudecat după crimele pe care le-a făptuit.

11 Şi s-a întâmplat că el a stat înaintea lui Alma şi a pledat pentru el însuşi cu mult curaj.

12 Dar Alma i-a spus: Iată, aceasta este prima dată când avicleşugul preoţesc a fost adus acestui popor. Şi iată, tu nu eşti vinovat numai de vicleşugul preoţesc, dar te-ai şi străduit să-l impui cu sabia; şi dacă vicleşugul preoţesc s-ar impune în acest popor, atunci acesta ar dovedi distrugerea sa totală.

13 Şi tu ai vărsat sângele unui om drept, da, un om care a făcut mult bine acestui popor; şi dacă noi te-am cruţa, atunci sângele lui s-ar întoarce asupra noastră pentru arăzbunare.

14 De aceea, tu eşti condamnat la moarte după legea care ne-a fost dată nouă de către Mosia, ultimul rege al nostru; şi care a fost recunoscută de acest popor; de aceea, acest popor trebuie să se asupună legii.

15 Şi s-a întâmplat că l-au luat pe el; şi numele lui era aNehor; şi l-au dus pe el până în vârful dealului Manti; şi acolo el a fost făcut să recunoască sau, mai degrabă a recunoscut, între cer şi pământ, că ceea ce el a predicat poporului era împotriva cuvântului lui Dumnezeu; şi acolo a suferit o bmoarte ruşinoasă.

16 Cu toate acestea, aceasta nu a pus capăt răspândirii vicleşugului preoţesc prin ţară; căci erau mulţi care iubeau lucrurile lumeşti, deşarte şi ei umblau predicând doctrine neadevărate; şi au făcut aceasta de dragul abogăţiilor şi onorurilor.

17 Cu toate acestea, ei nu îndrăzneau să amintă, dacă erau descoperiţi, de frica legii, fiindcă mincinoşii erau pedepsiţi; de aceea, ei pretindeau că predicau aşa cum era credinţa lor; şi acum, legea nu avea nici o putere asupra nici unui om datorită credinţei blui.

18 Şi ei nu îndrăzneau să afure de frica legii, căci aşa ceva era pedepsit; nici nu îndrăzneau să jefuiască, nici să omoare, căci cel care bomora era pedepsit cu cmoartea.

19 Dar s-a întâmplat că cei care nu aparţineau de Biserica lui Dumnezeu au început să-i persecute pe cei care aparţineau de Biserica lui Dumnezeu şi care luaseră asupra lor numele lui Hristos.

20 Da, ei i-au persecutat pe aceştia cu tot felul de cuvinte şi aceasta din cauza umilinţei lor; pentru că ei nu erau mândri în ochii lor proprii şi pentru că ei îşi împărtăşeau unul altuia cuvântul lui Dumnezeu, fără abani şi fără preţ.

21 Acum, era o lege foarte strictă printre oamenii Bisericii, ca nici un om aparţinând Bisericii să nu se ridice şi să apersecute pe cei care nu aparţineau bisericii şi că nu trebuia să existe nici o persecuţie printre ei.

22 Cu toate acestea, erau mulţi printre ei care au început să fie mândri şi au început să înfrunte aprins pe adversarii lor, chiar şi până la bătăi; da, puteau chiar să se lovească unul pe altul cu pumnii.

23 Acum, aceasta era în al doilea an al domniei lui Alma şi era motiv de mare suferinţă pentru Biserică; da, era motiv de mare încercare pentru Biserică.

24 Căci inimile multora erau împietrite, iar numele lor erau aşterse pentru ca nimeni din poporul lui Dumnezeu să nu-şi mai aducă aminte de ele. Şi, de asemenea, mulţi s-au bretras dintre ei.

25 Acum, aceasta a fost o mare încercare pentru cei care stăteau fermi în credinţa lor; cu toate acestea, ei au rămas statornici şi neclintiţi în ţinerea poruncilor lui Dumnezeu şi au suportat cu arăbdare persecuţia care s-a abătut din plin asupra lor.

26 Iar când preoţii şi-au părăsit amuncile lor ca să răspândească cuvântul lui Dumnezeu printre oameni, oamenii, de asemenea, şi-au părăsit munca lor ca să asculte cuvântul lui Dumnezeu. Iar când preoţii le-au dat lor cuvântul lui Dumnezeu, toţi s-au reîntors cu sârguinţă la muncile lor; iar preotul nu se preţuia pe el însuşi mai presus de cei care-l ascultau, căci preotul nu era mai bun decât cei care-l ascultau; şi nici învăţătorul nu era mai presus decât cei care învăţau; şi astfel, ei erau egali şi făceau toată munca, fiecare om bdupă puterea sa.

27 Şi ei au aîmpărţit din avuţiile lor, fiecare om după ceea ce avea, celor bsăraci şi celor nevoiaşi şi celor bolnavi şi celor suferinzi; şi ei nu purtau veşminte scumpe, totuşi erau îngrijiţi şi plăcuţi.

28 Şi în felul acesta au întemeiat ei treburile Bisericii; şi astfel au început ei iarăşi să aibă pace neîntreruptă, în ciuda tuturor persecuţiilor lor.

29 Şi acum, datorită statorniciei Bisericii, ei au început să fie deosebit de abogaţi, având din abundenţă toate lucrurile de care aveau nevoie—o abundenţă de turme şi de cirezi şi de animale îngrăşate de tot felul, precum şi abundenţă de grâne şi de aur şi de argint şi de lucruri preţioase şi abundenţă de bmătase şi de pânzeturi frumos ţesute şi tot felul de stofe bune ţesute acasă.

30 Şi astfel, în starea lor de aprosperitate, ei nu au alungat pe nimeni care era bgol sau flămând, însetat sau bolnav, sau care nu primise îngrijire; şi nu şi-au îndreptat inimile către bogăţii; de aceea, ei erau darnici cu toţi, bătrâni şi tineri, sclavi sau liberi, bărbaţi şi femei, fie că erau din afara Bisericii sau aparţineau Bisericii, cneţinând seama de nimic atunci când era vorba de o persoană în nevoie.

31 Şi astfel, ei au prosperat şi au devenit mult mai bogaţi decât cei care nu aparţineau Bisericii.

32 Căci cei care nu aparţineau Bisericii se dedau la vrăjitorii şi la aidolatrie sau blene şi la cvorbe fără sens şi la dinvidie şi la conflicte; purtând veşminte scumpe; ecrescând în mândrie în propriii lor ochi; persecutau, minţeau, furau, jefuiau, preacurveau şi făceau crime şi tot felul de alte ticăloşii; cu toate acestea, legea a fost aplicată tuturor care greşeau, atât de mult pe cât era posibil.

33 Şi s-a întâmplat că aplicând legea în felul acesta, fiecare om suferind după ceea ce el a făptuit, ei au devenit mai liniştiţi şi nu au îndrăznit să facă nici o ticăloşie pe faţă; de aceea, a fost multă pace printre poporul lui Nefi până în al cincilea an al domniei judecătorilor.

◀

1a

Mosia 29:46.

◀

b

Iarom 1:5; Alma 4:16; Hel. 4:22.

◀

2a

Alma 1:15.

◀

3a

Ezec. 13:3.

◀

b

GS Antihrist.

◀

c

Luca 6:26; 1 Ne. 22:23.

◀

d

Mosia 18:24, 26; 27:5.

◀

6a

1 Ne. 14:10.

◀

7a

GS Cuvântul lui Dumnezeu.

◀

8a

Mosia 20:17; 22:3.

◀

9a

Alma 6:7.

◀

10a

Mosia 29:42.

◀

12a

2 Ne. 26:29. GS Vicleşug preoţesc.

◀

13a

GS Răzbunare.

◀

14a

GS Pedeapsă capitală.

◀

15a

Alma 1:2.

◀

b

Deut. 13:1–9.

◀

16a

GS Bogăţii; Deşertăciune, deşert.

◀

17a

GS Cinstit, cinste; Minciună.

◀

b

Alma 30:7–12; A. de C. 1:11.

◀

18a

GS (a) Fura, furt.

◀

b

GS (a) Omorî.

◀

c

GS Pedeapsă capitală.

◀

20a

Isa. 55:1–2.

◀

21a

GS (a) Persecuta, persecuţie.

◀

24a

Ex. 32:33; Mosia 26:36; Alma 6:3. GS Excomunicare.

◀

b

Alma 46:7. GS Apostazie.

◀

25a

GS Răbdare.

◀

26a

Mosia 18:24, 26; 27:3–5.

◀

b

Mosia 4:27; D&L 10:4.

◀

27a

GS Milostenie.

◀

b

Luca 18:22; Mosia 4:26; D&L 42:29–31.

◀

29a

GS Bogăţii.

◀

b

Alma 4:6.

◀

30a

Iacov 2:17–19.

◀

b

GS Săraci.

◀

c

Alma 16:14; D&L 1:35.

◀

32a

GS Idolatrie.

◀

b

GS Leneş, lenevie.

◀

c

GS (a) Vorbi de rău.

◀

d

GS Invidie.

◀

e

Iacov 2:13; Alma 31:25; Morm. 8:28. GS Mândrie.

Capitolul 2

Amlici caută să fie rege şi este respins prin glasul poporului—Cei care-l urmează îl fac rege—Amliciţii fac război cu nefiţii şi sunt învinşi—Lamaniţii şi amliciţii îşi unesc forţele şi sunt învinşi—Alma îl ucide pe Amlici. Circa 87 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că la începutul celui de al cincilea an al domniei lor, un conflict a început între oameni; căci un anumit om, numit Amlici, el fiind un om foarte viclean da, un om înţelept după înţelepciunea lumească, el fiind de ordinul aceluia care îl ucisese pe aGhedeon cu sabia şi care fusese omorât după lege—

2 Acum, acest Amlici, prin viclenia lui, a tras după el în rătăcire pe mulţi; chiar atât de mulţi încât ei au început să fie foarte puternici; şi au început să facă eforturi ca să-l aşeze pe Amlici rege peste popor.

3 Acum, aceasta era foarte alarmant pentru poporul Bisericii, precum şi pentru toţi cei care nu fuseseră duşi în rătăcire de argumentele convingătoare ale lui Amlici; căci ei ştiau că, după legea lor, asemenea lucruri trebuie să fie stabilite prin aglasul poporului.

4 De aceea, dacă ar fi fost posibil ca Amlici să câştige glasul poporului, el fiind un om ticălos, i-ar fi aprivat pe ei de drepturile şi privilegiile Bisericii; căci intenţia lui era să distrugă Biserica lui Dumnezeu.

5 Şi s-a întâmplat că oamenii s-au adunat laolaltă pe tot cuprinsul ţării, fiecare om după mintea lui, fie că erau de partea lui Amlici, fie împotriva lui, în cete separate, având multe certuri şi aconflicte surprinzătoare unul cu altul.

6 Şi astfel, ei s-au adunat cu toţii laolaltă ca să-şi ridice glasurile în legătură cu această problemă; şi au fost târâţi în faţa judecătorilor.

7 Şi s-a întâmplat că glasul poporului s-a ridicat împotriva lui Amlici, încât el nu a fost făcut rege peste popor.

8 Acum, aceasta a adus multă bucurie în inimile celor care erau împotriva lui; dar Amlici i-a aţâţat pe cei care erau de partea sa ca să se înfurie împotriva celor care nu erau de partea sa.

9 Şi s-a întâmplat că ei s-au adunat cu toţii laolaltă şi l-au uns pe Amlici să fie regele lor.

10 Acum, când Amlici a fost făcut rege peste ei, le-a poruncit să pună mâna pe arme şi să se ridice împotriva fraţilor lor; şi a făcut aceasta pentru ca să-i poată subjuga.

11 Acum, poporul lui Amlici era cunoscut după numele lui Amlici, fiind numiţi aamliciţi; iar ceilalţi erau numiţi bnefiţi, sau poporul lui Dumnezeu.

12 Şi acum, poporul nefiţilor ştia despre intenţiile amliciţilor şi, de aceea, s-a pregătit să-i înfrunte; da, s-a înarmat cu săbii şi cu paloşe, cu arcuri şi cu săgeţi, cu pietre şi cu praştii şi cu tot felul de aarme de război de toate categoriile.

13 Şi astfel, erau pregătiţi să-i întâlnească pe amliciţi în timpul sosirii lor. Şi au fost numiţi căpitani şi căpitani-superiori şi căpitani-şefi, după numărul lor.

14 Şi s-a întâmplat că Amlici i-a înarmat pe oamenii săi cu tot felul de arme de război de toate categoriile; şi el, de asemenea, a numit şefi şi conducători peste oamenii săi ca să-i conducă pe aceştia împotriva fraţilor lor.

15 Şi s-a întâmplat că amliciţii au venit la dealul Amnihu, care era la miazăzi de arâul Sidon, care curgea prin bţara lui Zarahemla; şi acolo au început să facă război cu nefiţii.

16 Acum, Alma fiind ajudecător-şef şi guvernatorul poporului lui Nefi, el s-a ridicat prin urmare, împreună cu poporul său, da, cu căpitanii săi şi cu căpitanii-şefi, da, în fruntea oştirilor sale, ca să lupte împotriva amliciţilor.

17 Şi au început să-i ucidă pe amliciţi pe dealul de la miazăzi de Sidon. Iar amliciţii s-au bătut cu nefiţii din răsputeri, într-atât de mult, încât mulţi dintre nefiţi au căzut în faţa amliciţilor.

18 Cu toate acestea, Domnul a întărit braţul nefiţilor, încât ei i-au măcelărit pe amliciţi într-un mare măcel, aşa că aceştia au început să fugă din faţa lor.

19 Şi s-a întâmplat că nefiţii i-au urmărit pe amliciţi toată ziua aceea şi i-au măcelărit cu mult măcel într-atât, încât douăsprezece mii cinci sute treizeci şi două de suflete de amliciţi au fost aucise; iar dintre nefiţi au fost ucise şase mii cinci sute şaizeci şi două de suflete.

20 Şi s-a întâmplat că, atunci când Alma nu a mai putut să-i urmărească pe amliciţi, el a decis ca oamenii săi să-şi instaleze corturile în avalea lui Ghedeon, valea fiind numită după acel Ghedeon care fusese ucis de mâna lui bNehor cu sabia; şi în această vale şi-au instalat nefiţii corturile lor pentru noapte.

21 Iar Alma a trimis spioni ca să urmărească pe cei rămaşi dintre amliciţi, pentru ca să afle planurile şi uneltirile lor ca să poată să se pună la adăpost de ei şi să-şi poată apăra poporul de la distrugere.

22 Acum, cei pe care i-a trimis ca să pândească tabăra amliciţilor se numeau Zeram şi Amnor, Manti şi Limher; aceştia erau cei care s-au dus împreună cu oamenii lor ca să pândească tabăra Amliciţilor.

23 Şi s-a întâmplat că în ziua următoare ei s-au întors în tabăra nefiţilor în mare grabă, fiind împietriţi şi îngroziţi de frică, zicând:

24 Iată, am urmărit tabăra aamliciţilor şi, spre marea noastră uimire, în ţara lui Minon, peste ţara lui Zarahemla, în drumul către ţara lui bNefi, noi am văzut o mare oştire a lamaniţilor; şi iată, Amliciţii s-au unit cu ei;

25 Şi ei sunt asupra fraţilor noştri în ţara aceea; iar aceştia fug dinaintea lor cu turmele şi cu nevestele şi cu copiii lor către oraşul nostru; şi dacă noi nu ne grăbim, ei vor pune stăpânire pe oraşul nostru şi pe părinţii şi nevestele noastre, iar copiii noştri vor fi ucişi.

26 Şi s-a întâmplat că oamenii lui Nefi şi-au luat corturile şi au plecat din valea lui Ghedeon către oraşul lor, care era oraşul lui aZarahemla.

27 Şi iată, când ei treceau râul Sidon, lamaniţii şi Amliciţii, fiind anumeroşi ca nisipul mării, au năvălit asupra lor ca să-i distrugă.

28 Cu toate acestea, nefiţii, au fost aîntăriţi de mâna Domnului, deoarece s-au rugat Lui cu putere ca El să-i elibereze din mâinile duşmanilor lor, şi, de aceea, Domnul le-a auzit strigătele şi i-a întărit, iar lamaniţii şi amliciţii au căzut în faţa lor.

29 Şi s-a întâmplat că Alma s-a luptat cu Amlici cu sabia, faţă în faţă; şi ei s-au confruntat cu putere unul cu altul.

30 Şi s-a întâmplat că Alma, fiind un om al lui Dumnezeu, fiind mânat de multă acredinţă, a implorat, zicând: O, Doamne, ai milă şi salvează-mi viaţa, pentru ca să pot să fiu un instrument în mâinile Tale, ca să salvez şi să păstrez acest popor.

31 Acum, când Alma a spus aceste cuvinte, el s-a confruntat iarăşi cu Amlici; şi el a căpătat putere într-atâta, încât l-a ucis pe Amlici cu sabia.

32 Şi, de asemenea, s-a luptat cu regele lamaniţilor; dar regele lamaniţilor a fugit dinaintea lui Alma şi şi-a trimis gărzile ca să se lupte cu Alma.

33 Dar Alma şi cu gărzile sale s-au luptat cu gărzile regelui lamaniţilor până când le-au ucis şi le-au împins înapoi.

34 Şi astfel a curăţat pământul sau, mai degrabă, malul care era la apus de râul Sidon, aruncând în apele Sidonului trupurile lamaniţilor care fuseseră ucişi pentru ca astfel poporul său să poată avea loc să treacă apa şi să se lupte cu lamaniţii şi cu amliciţii pe partea de apus a râului Sidon.

35 Şi s-a întâmplat că atunci când au trecut toţi râul Sidon, lamaniţii şi amliciţii au început să fugă din faţa lor, cu toate că ei erau atât de numeroşi, încât nici nu puteau fi număraţi.

36 Şi ei au fugit din faţa nefiţilor către pustiul care era la apus şi la miazănoapte, departe, dincolo de graniţele ţării; iar nefiţii i-au urmărit cu toată puterea şi i-au ucis.

37 Da, ei au fost înconjuraţi din toate părţile şi au fost ucişi şi goniţi până când au fost împrăştiaţi la apus şi la miazănoapte, până când aceştia au împânzit pustiul ce se numea Hermaunţ; şi acesta era acea parte a pustiului care era invadată de animale sălbatice şi hămesite.

38 Şi s-a întâmplat că mulţi au murit în pustiu din cauza rănilor şi au fost devoraţi de animalele acelea sălbatice, precum şi de vulturii din ceruri; iar oasele lor au fost găsite şi au fost adunate într-o movilă pe pământ.

◀

1a

Alma 1:8.

◀

3a

Mosia 29:25–27; Alma 4:16.

◀

4a

Alma 10:19; Hel. 5:2.

◀

5a

3 Ne. 11:29.

◀

11a

Alma 3:4.

◀

b

Iacov 1:13–14; Mosia 25:12; Alma 3:11.

◀

12a

Mosia 10:8; Hel. 1:14.

◀

15a

Alma 3:3.

◀

b

Omni 1:13–15.

◀

16a

Mosia 29:42.

◀

19a

Alma 3:1–2, 26; 4:2.

◀

20a

Alma 6:7.

◀

b

Alma 1:7–15; 14:16.

◀

24a

Alma 3:4, 13–18.

◀

b

2 Ne. 5:8.

◀

26a

Omni 1:14, 18.

◀

27a

Iarom 1:6.

◀

28a

Deut. 31:6.

◀

30a

GS Credinţă.

Capitolul 3

Amliciţii s-au însemnat aşa cum zicea cuvântul profetic—Lamaniţii au fost blestemaţi pentru răzvrătirea lor—Oamenii îşi aduc singuri blestemele asupra lor înşişi—Nefiţii înfrâng o altă armată a lamaniţilor. Circa 87–86 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că nefiţii care nu au fost aucişi de armele de război, după ce i-au îngropat pe cei care fuseseră ucişi—acum, numărul celor ucişi nu era numărat din cauza mărimii numărului lor—după ce ei au terminat de îngropat morţii, ei s-au reîntors la ţinuturile şi la casele lor, la nevestele şi la copiii lor.

2 Acum, multe femei şi copii fuseseră ucişi cu sabia, precum şi multe dintre turmele şi cirezile lor; şi, de asemenea, multe dintre câmpiile lor cu grâne fuseseră distruse, pentru că ele fuseseră călcate în picioare de oştirile de oameni.

3 Şi acum, mulţi dintre lamaniţii şi amliciţii care fuseseră ucişi pe malul râului Sidon au fost aruncaţi în aapele Sidonului; şi iată, oasele lor sunt în adâncurile bmării şi ele sunt multe.

4 Iar aAmliciţii erau deosebiţi de nefiţi, pentru că ei se bînsemnaseră pe ei înşişi cu roşu pe frunte, după obiceiul lamaniţilor; cu toate acestea, ei nu-şi răseseră capul la fel ca lamaniţii.

5 Acum, capetele lamaniţilor erau rase; şi ei erau agoi în afară de pieile care erau puse ca un brâu în jurul coapselor lor, şi de armurile care erau puse în jurul lor, şi de arcurile şi săgeţile lor, de pietrele, şi de praştiile lor şi tot aşa mai departe.

6 Iar pielea lamaniţilor era închisă la culoare, după însemnarea care fusese pusă pe strămoşii lor, care era un ablestem peste ei din cauza încălcărilor lor şi a răzvrătirii împotriva fraţilor lor, care erau Nefi, Iacov, Iosif şi Sam, care erau oameni drepţi şi sfinţi.

7 Iar fraţii lor au căutat să-i distrugă pe ei, de aceea au fost blestemaţi; iar Domnul Dumnezeu a pus un asemn asupra lor, da, pe Laman şi pe Lemuel şi, de asemenea, pe fiii lui Ismael şi pe femeile ismaelite.

8 Şi aceasta s-a făcut pentru ca seminţia lor să poată să se deosebească de seminţia fraţilor lor, pentru ca prin aceasta Domnul Dumnezeu să poată să păstreze poporul Său, pentru ca ei să nu se aamestece şi să creadă în btradiţii incorecte, ceea ce ar dovedi distrugerea lor.

9 Şi s-a întâmplat că oricine îşi amesteca seminţia cu aceea a lamaniţilor aducea acelaşi blestem asupra seminţiei sale.

10 De aceea, oricine tolera să fie dus în rătăcire de către lamaniţi era chemat sub căpetenia lor şi era pus pe el un semn.

11 Şi s-a întâmplat că oricine nu voia să creadă în atradiţiile lamaniţilor, dar credea în cronicile acelea care fuseseră aduse din ţara Ierusalimului şi, de asemenea, în tradiţia strămoşilor lor, care erau corecte, care credea în poruncile lui Dumnezeu şi le ţinea au fost numiţi, de atunci încoace, nefiţi sau poporul lui Nefi—

12 Şi aceştia erau cei care au păstrat cronicile, care sunt aadevărate, despre poporul lor şi, de asemenea, despre poporul lamaniţilor.

13 Acum, noi ne întoarcem iarăşi la Amliciţi, căci ei, de asemenea, aveau un asemn pus pe ei; da, şi-au pus semnul pe ei înşişi, da chiar un semn roşu pe frunte.

14 Astfel, cuvântul lui Dumnezeu este împlinit, căci acestea sunt cuvintele pe care El le-a spus lui Nefi: Iată, i-am blestemat pe lamaniţi şi Eu voi pune un semn pe ei pentru ca ei şi seminţia lor să poată fi deosebiţi de voi şi de seminţia voastră de acum înainte şi până în vecii vecilor, dacă ei nu se vor pocăi de ticăloşia lor şi nu se vor aîntoarce către Mine pentru ca Eu să am milă de ei.

15 Şi iarăşi: Eu voi pune un semn pe acela care îşi amestecă seminţia sa cu fraţii voştri, pentru ca ei să fie, de asemenea, blestemaţi.

16 Şi iarăşi: Eu voi pune un semn pe acela care se va lupta împotriva ta şi a seminţiei tale.

17 Şi iarăşi vă spun Eu vouă că aceia care se îndepărtează de voi nu vor mai fi numiţi seminţia voastră; şi Eu vă voi binecuvânta pe voi şi pe oricine care va fi numit seminţia voastră, de acum înainte şi în vecii vecilor; şi acestea erau făgăduielile Domnului către Nefi şi seminţia lui.

18 Acum, Amliciţii nu ştiau că ei îndeplineau cuvintele lui Dumnezeu atunci când ei au început să se însemneze pe frunte; cu toate acestea, s-au ridicat în arăzvrătire deschisă împotriva lui Dumnezeu; de aceea, a fost nevoie ca blestemul să cadă asupra lor.

19 Acum, aş dori ca voi să vedeţi că ei şi-au adus ablestemul asupra lor înşişi; şi tot aşa, orice om care este blestemat aduce asupra lui propria condamnare.

20 Acum s-a întâmplat că nu multe zile după bătălia din ţara lui Zarahemla, care fusese purtată de către lamaniţi şi Amliciţi, o altă oştire a lamaniţilor a năvălit peste poporul nefiţilor în aacelaşi loc în care prima oştire i-a întâlnit pe Amliciţi.

21 Şi s-a întâmplat că o armată a fost trimisă ca să-i alunge pe ei în afara ţării lor.

22 Acum, Alma fiind el însuşi arănit, nu s-a dus de data aceasta la bătălia împotriva lamaniţilor;

23 Dar a trimis o oştire numeroasă împotriva lor; şi ei s-au dus şi au ucis pe mulţi dintre lamaniţi, iar pe cei rămaşi i-au alungat în afara graniţelor ţării.

24 Şi apoi s-au reîntors şi au început să stabilească pacea în ţară nemaifiind tulburaţi pentru un timp de duşmanii lor.

25 Acum, toate lucrurile acestea au fost făcute, da toate aceste războaie şi conflicte au început şi s-au terminat în al cincilea an al domniei judecătorilor.

26 Şi într-un an au fost mii şi zeci de mii de suflete trimise în lumea cea veşnică pentru ca ele să-şi culeagă arăsplata după faptele lor, fie că ele fuseseră bune sau răi, să culeagă fericire veşnică sau nenorocire veşnică, după spiritul căruia au ales să se supună, fie că acesta era un spirit bun sau unul rău.

27 Căci fiecare om primeşte aplata de la cel căruia el a ales să i se bsupună, iar aceasta în acord cu cuvintele spiritului profeţiei; de aceea, aşa să fie, în acord cu adevărul. Şi astfel se termină cel de-al cincilea an al domniei judecătorilor.

◀

1a

Alma 2:19; 4:2.

◀

3a

Alma 2:15.

◀

b

Alma 44:22.

◀

4a

Alma 2:11.

◀

b

Alma 3:13–19.

◀

5a

Enos 1:20; Mosia 10:8; Alma 42:18–21.

◀

6a

2 Ne. 5:21; 26:33. GS (a) Blestema, blestem.

◀

7a

1 Ne. 12:23.

◀

8a

GS Căsătorie, (a) se căsători—Căsătorie între confesiuni.

◀

b

Mosia 10:11–18; Alma 9:16.

◀

11a

Alma 17:9–11.

◀

12a

Mosia 1:6; Eter 4:6–11.

◀

13a

Alma 3:4.

◀

14a

2 Ne. 30:4–6.

◀

18a

4 Ne. 1:38. GS Răzvrătire.

◀

19a

2 Ne. 5:21–25; Alma 17:15.

◀

20a

Alma 2:24.

◀

22a

Alma 2:29–33.

◀

26a

GS Fapte.

◀

27a

Mosia 2:31–33; Alma 5:41–42.

◀

b

Rom. 6:16; Hel. 14:29–31. GS Supunere, supus, (a) se supune.

Capitolul 4

Alma botează mii de convertiţi—Nedreptatea pătrunde în Biserică şi progresul Bisericii este frânat—Nefiha este numit judecător-sef—Alma, ca mare preot, se dedică slujirii preoţeşti. Circa 86–83 î.H.

1 Acum, s-a întâmplat că în al şaselea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi nu erau nici conflicte şi nici războaie în aţara lui Zarahemla;

2 Dar poporul era în suferinţă, da, în suferinţă mare din cauza apierderii fraţilor lor şi, de asemenea, din cauza pierderii turmelor şi cirezilor lor şi, de asemenea, din cauza pierderii câmpurilor lor cu grâne, care fuseseră călcate în picioare şi distruse de lamaniţi.

3 Şi atât de mari erau suferinţele lor, încât fiecare suflet avea motiv să jelească; şi ei au crezut că era judecata lui Dumnezeu trimisă asupra lor din cauza ticăloşiei şi a lucrurilor lor abominabile; de aceea, ei au fost treziţi ca să-şi aducă aminte de datoria lor.

4 Şi au început să întemeieze Biserica în întregime; da, şi mulţi au fost abotezaţi în apele Sidonului şi au fost uniţi cu Biserica lui Dumnezeu; da, ei au fost botezaţi de către mâna lui Alma, care fusese uns bmare preot peste poporul Bisericii de mâna tatălui său, Alma.

5 Şi s-a întâmplat că în cel de-al şaptelea an al domniei judecătorilor, erau cam trei mii cinci sute de suflete care s-au unit cu aBiserica lui Dumnezeu şi au fost botezate. Şi astfel, s-a terminat cel de-al şaptelea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi; şi a fost pace neîntreruptă în tot acel timp.

6 Şi s-a întâmplat că în cel de-al optulea an al domniei judecătorilor, oamenii Bisericii au început să devină mândri din cauza abogăţiilor lor deosebit de mari, şi a bmătăsurilor fine şi a ţesăturilor lor frumos făcute, şi din cauza turmelor şi a cirezilor lor cele multe, şi a aurului, şi a argintului, şi a lucrurilor preţioase de tot felul pe care le căpătaseră prin hărnicia lor; şi prin toate aceste lucruri s-au înălţat în mândrie în propriii lor ochi, pentru că ei începuseră să poarte veşminte foarte scumpe.

7 Acum, acesta a fost prilej de mare suferinţă pentru Alma, da, şi pentru mulţi dintre oamenii pe care Alma îi arânduise să fie învăţători şi preoţi şi vârstnici în Biserică; da, mulţi dintre ei erau foarte îndureraţi din cauza răutăţii care au văzut că începuse să fie printre oamenii lor.

8 Căci ei s-au uitat şi au văzut cu mare întristare că oamenii Bisericii au început să se înalţe în amândrie în faţa propriilor lor ochi şi să-şi îndrepte inimile către bogăţii şi către lucrurile lumeşti deşarte, că ei au început să se batjocorească unul pe altul şi au început să persecute pe aceia care bnu credeau conform voinţei şi propriilor lor plăceri.

9 Şi astfel, în cel de-al optulea an al domniei judecătorilor, au început să fie mari aconflicte printre oamenii Bisericii; da, erau binvidii şi conflicte, răutate şi persecuţii şi mândrie, chiar mai mult decât mândria celor care nu aparţineau Bisericii lui Dumnezeu.

10 Şi astfel s-a terminat cel de-al optulea an al domniei judecătorilor; iar ticăloşia Bisericii a fost o mare piatră de poticnire pentru cei care nu aparţineau Bisericii; şi astfel Biserica a început să decadă din progresul ei.

11 Şi s-a întâmplat că la aînceputul celui de-al nouălea an, Alma a văzut ticăloşia Bisericii; şi a mai văzut că exemplul Bisericii a început să-i conducă pe cei care erau necredincioşi de la o nedreptate la alta, astfel aducând distrugerea poporului.

12 Da, el a văzut mare nedreptate printre oameni, unii dintre ei înălţandu-se pe ei înşişi în mândria lor, dispreţuindu-i pe ceilalţi, întorcând spatele celor care erau anevoiaşi şi celor goi şi celor care erau bflămânzi şi celor care erau însetaţi şi celor care erau bolnavi şi în suferinţă.

13 Acum, aceasta era pricină mare de plângeri printre oameni, în timp ce alţii se umileau pe ei înşişi, ajutându-i pe cei care aveau nevoie de ajutorul lor, cum ar fi aîmpărţind avuţiile lor la săraci şi la cei nevoiaşi, hrănind pe cei flămânzi şi suferind tot felul de bgreutăţi de cdragul lui Hristos, care trebuia să vină conform spiritului profeţiei;

14 Aşteptând ziua aceea, apăstrând astfel iertarea păcatelor lor; fiind plini de mare bbucurie datorită învierii morţilor după voinţa şi puterea şi Salvarea prin Isus Hristos din legăturile morţii.

15 Şi acum, s-a întâmplat că Alma, văzând suferinţele celor umili care Îl urmau pe Dumnezeu, precum şi persecuţiile cu care erau copleşiţi de restul poporului său; şi văzând toate anedreptăţile lor, el a început să fie foarte întristat; cu toate acestea, Spiritul Domnului nu l-a părăsit pe el.

16 Şi el a ales pe un om înţelept care era printre vârstnicii bisericii şi i-a dat putere, în acord cu aglasul poporului, ca el să facă blegi potrivit legilor care fuseseră date şi să le pună în aplicare potrivit cu ticăloşia şi crimele poporului.

17 Acum, numele acestui om era Nefiha, iar el a fost numit ajudecător-şef; şi el stătea în scaunul de judecată ca să judece şi să guverneze poporul.

18 Acum, Alma nu i-a dat slujba de a fi mare preot în Biserică, ci el şi-a păstrat slujba de mare preot pentru el însuşi şi a cedat scaunul de judecată lui Nefiha.

19 Şi a făcut aceasta pentru ca el aînsuşi să poată merge printre oamenii lui sau la poporul lui Nefi, pentru ca el să poată să le predice bcuvântul lui Dumnezeu, ca să-i caţâţe pentru daducerea aminte a datoriei lor şi pentru ca el să poată doborî, prin cuvântul lui Dumnezeu, toată mândria şi tot vicleşugul şi toate conflictele care erau printre oamenii lui, nevăzând nici o cale ca să-i salveze, decât printr-o emărturie pură împotriva lor.

20 Şi astfel, la începutul celui de al nouălea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi, Alma a cedat scaunul de judecată lui aNefiha, iar el însuşi s-a dedicat cu totul treburilor bmarii preoţii a ordinului sfânt al lui Dumnezeu pentru mărturia cuvântului, după spiritul revelaţiei şi al profeţiei.

◀

1a

Omni 1:12–19.

◀

2a

Alma 2:19; 3:1–2, 26.

◀

4a

Mosia 18:10–17.

◀

b

Mosia 29:42.

◀

5a

Mosia 25:18–23; 3 Ne. 26:21.

◀

6a

GS Bogăţii.

◀

b

Alma 1:29.

◀

7a

GS Autoritate.

◀

8a

GS Deşertăciune, deşert; Mândrie.

◀

b

Alma 1:21.

◀

9a

GS Dispută.

◀

b

GS Invidie.

◀

11a

2 Sam. 12:14; Alma 39:11.

◀

12a

Isa. 3:14; Iacov 2:17.

◀

b

Mosia 4:26.

◀

13a

GS Milostenie.

◀

b

GS Adversitate.

◀

c

2 Cor. 12:10.

◀

14a

Mosia 4:12; Alma 5:26–35. GS Neprihănire, neprihănit.

◀

b

GS Bucurie.

◀

15a

D&L 38:27; 49:20.

◀

16a

Alma 2:3–7.

◀

b

Alma 1:1, 14, 18.

◀

17a

Alma 50:37.

◀

19a

Alma 7:1.

◀

b

Alma 31:5; D&L 11:21–22.

◀

c

Enos 1:23.

◀

d

Mosia 1:17; Hel. 12:3.

◀

e

GS Mărturie.

◀

20a

Alma 8:12.

◀

b

Mosia 29:42; Alma 5:3, 44, 49.

Cuvintele pe care Alma, marele preot al ordinului sfânt al lui Dumnezeu, le-a trimis poporului în oraşele şi satele lor din toată ţara.

Cuprinde capitolul 5.

Capitolul 5

Pentru ca să obţină Salvarea, oamenii trebuie să se pocăiască şi să respecte poruncile, să se nască din nou, să-şi cureţe veşmintele prin sângele lui Hristos, să fie umili şi să se elibereze de mândrie şi invidie, precum şi să facă lucrările dreptăţii—Păstorul cel Bun cheamă poporul Său—Cei care fac lucrări rele sunt copiii diavolului—Alma depune mărturie despre adevărul doctrinei Sale şi le porunceşte oamenilor să se pocăiască—Numele celor drepţi vor fi scrise în cartea vieţii. Circa 83 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că Alma a început să aîmpartă cuvântul lui bDumnezeu către popor, mai întâi în ţara lui Zarahemla şi de acolo mai departe prin toată ţara.

2 Şi acestea sunt cuvintele pe care el le-a vorbit către popor în Biserica ce a fost întemeiată în oraşul lui Zarahemla, după cronica lui proprie, zicând:

3 Eu, Alma, fiind auns de către tatăl meu, Alma, ca să fiu bmare preot peste Biserica lui Dumnezeu, el având putere şi cautoritate de la Dumnezeu ca să facă aceste lucruri, iată, vă spun vouă că el a început să întemeieze o Biserică în dţara care era între graniţele lui Nefi; da, ţara care era numită ţara lui Mormon; da, şi el i-a botezat pe fraţii săi în apa Mormonului.

4 Şi iată, vă spun vouă, ei au fost aeliberaţi din mâinile poporului regelui Noe prin mila şi puterea lui Dumnezeu.

5 Şi iată, după aceasta, ei au fost aduşi în asclavie de către mâinile lamaniţilor, în pustiu; da, vă spun vouă, ei erau în robie şi iarăşi Domnul i-a eliberat din bsclavie prin puterea cuvântului Său; şi noi am fost aduşi în această ţară şi am început, de asemenea, să întemeiem Biserica lui Dumnezeu în această ţară.

6 Şi acum, iată, vă spun vouă, fraţii mei, voi care aparţineţi de această Biserică, aţi păstrat voi suficient amintira robiei strămoşilor voştri? Da, şi aţi păstrat voi în amintire mila Lui şi lunga Lui suferinţă pentru ei? Şi mai mult, aţi păstrat suficient în amintire că El a eliberat sufletele lor din iad?

7 Iată, El a schimbat inimile lor; da, El i-a trezit dintr-un somn adânc, iar ei s-au trezit la Dumnezeu. Iată, erau în mijlocul întunericului; cu toate acestea, sufletele lor erau iluminate de lumina cuvântului nepieritor; da, ei erau încercuiţi de alegăturile morţii şi de blanţurile iadului şi distrugerea nepieritoare îi aştepta.

8 Şi acum vă întreb pe voi, fraţii mei, au fost ei distruşi? Iată, vă spun vouă: Nu, nu au fost.

9 Şi iarăşi vă întreb pe voi, au fost legăturile sclaviei rupte şi lanţurile iadului care i-au înconjurat pe ei au fost desfăcute? Vă spun vouă: Da, ele au fost desfăcute, iar sufletele lor au crescut şi ei au cântat iubire mântuitoare. Şi vă spun vouă că ei sunt salvaţi.

10 Şi acum, vă întreb pe voi, în ce condiţii sunt asalvaţi? Da, ce bază au ei ca să nădăjduiască să fie salvaţi? Care este cauza că ei au fost desfăcuţi din legăturile morţii, da, şi, de asemenea, din lanţurile iadului?

11 Iată, vă spun eu vouă—n-a crezut tatăl meu, Alma, în cuvintele care au fost propovăduite de gura lui aAbinadi? Şi nu era el un profet sfânt? Nu a vorbit el cuvintele lui Dumnezeu, iar tatăl meu, Alma, l-a crezut?

12 Şi, potrivit credinţei lui, s-a produs o mare aschimbare în inima lui. Iată, vă spun vouă că lucrul acesta este cu totul adevărat.

13 Şi iată, el a apredicat cuvântul către strămoşii voştri şi o mare schimbare s-a petrecut în inimile lor şi ei s-au umilit şi şi-au pus bnădejdea în Dumnezeul cel cViu şi Adevărat. Şi iată, ei au fost credincioşi până la dsfârşit; de aceea, au fost salvaţi.

14 Şi acum, iată, vă întreb pe voi, fraţii mei din Biserică, v-aţi anăscut voi spiritual din Dumnezeu? Aţi primit voi imaginea Lui în înfăţişarea voastră? Aţi şimţit voi această măreaţă bschimbare în inimile voastre?

15 Daţi voi dovadă de credinţă în mântuirea Aceluia care v-a afăcut pe voi? Vă uitaţi voi cu ochiul credinţei şi vedeţi voi acest trup înălţat în nemurire şi această corupţie bînălţată la incorupţie, ca să stea înaintea lui Dumnezeu ca să fie cjudecat după faptele pe care le-a făcut în trupul muritor?

16 Vă spun vouă, puteţi voi să vă imaginaţi că auziţi glasul Domnului zicându-vă în ziua aceea: Veniţi la Mine, voi cei abinecuvântaţi, căci iată, faptele voastre au fost faptele dreptăţii pe faţa pământului?

17 Sau vă imaginaţi voi că aţi putea minţi în faţa Domnului în acea zi, azicând—Doamne, faptele noastre au fost fapte drepte pe faţa pământului—şi că El vă va salva?

18 Sau dimpotrivă, puteţi voi să vă imaginaţi pe voi înşivă aduşi înaintea judecăţii lui Dumnezeu, cu sufletele pline de vinovăţie şi de remuşcare, amintindu-vă de toată vinovăţia voastră, da, o perfectă aducere aminte a tuturor ticăloşiilor voastre, da, o aaducere aminte a faptului că voi aţi nesocotit poruncile lui Dumnezeu?

19 Vă spun vouă, puteţi să priviţi în sus către Dumnezeu în ziua aceea cu inima pură şi cu mâinile curate? Vă spun vouă, puteţi voi să priviţi în sus, având aimaginea lui Dumnezeu imprimată pe înfăţişarea voastră?

20 Vă spun vouă, puteţi voi să gândiţi că veţi fi salvaţi, când voi înşivă aţi consimţit să deveniţi asupuşii diavolului?

21 Vă spun vouă, voi veţi afla în ziua aceea că nu puteţi fi asalvaţi; căci nici un om nu poate fi salvat, decât dacă bveşmintele lui sunt spălate, albe; da, veşmintele lui trebuie să fie cpurificate până când sunt curăţate de toate petele, prin sângele Aceluia despre care au vorbit strămoşii voştri, care va veni ca să mântuiască poporul Său de păcatele lor.

22 Şi acum, vă întreb pe voi, fraţii mei, cum s-ar simţi oricare dintre voi să stea înaintea scaunului de judecată al lui Dumnezeu având veşmintele pătate cu asânge şi cu tot felul de bmurdării? Iată, ce vor mărturisi aceste lucruri împotriva voastră?

23 Iată, nu vor amărturisi ele că sunteţi criminali, da, şi, de asemenea, că sunteţi vinovaţi de tot felul de ticăloşii?

24 Iată, fraţii mei, credeţi voi că unul ca acesta poate să aibă un loc în Împărăţia lui Dumnezeu împreună cu aAvraam, cu Isaac şi cu Iacov şi, de asemenea, împreună cu toţi profeţii sfinţi ale căror veşminte sunt curăţate şi sunt fără pată, pure şi albe?

25 Vă spun vouă: Nu; decât dacă voi Îl faceţi pe Creatorul vostru un mincinos de la început sau dacă voi credeţi că El este un mincinos de la început voi nu puteţi să credeţi că asemenea lucru poate să se întâmple în împărăţia cerului; dar ei vor fi alungaţi, căci ei sunt acopiii împărăţiei diavolului.

26 Şi acum iată, vă spun vouă, fraţii mei, dacă voi aţi simţit o aschimbare în inima voastră şi dacă aţi simţit dorinţa să cântaţi bcântecul iubirii mântuitoare, vreau să vă întreb, cputeţi să simţiţi astfel acum?

27 Aţi mers voi păstrându-vă fără de vină în afaţa lui Dumnezeu? Puteţi voi să spuneţi în sinea voastră, dacă aţi fi chemaţi să muriţi chiar acum, că aţi fost destul de bumili? Că veşmintele voastre au fost curăţate şi albite prin sângele lui Hristos, care va veni să cmântuiască poporul Său de păcatele lor?

28 Iată, v-aţi eliberat de amândrie? Vă spun vouă că, dacă nu, atunci voi nu sunteţi pregătiţi să-L întâlniţi pe Dumnezeu. Iată, voi trebuie să vă pregătiţi în grabă; căci împărăţia cerului va veni în curând şi unul ca acesta nu are viaţă veşnică.

29 Iată, zic eu, este printre voi vreunul care nu s-a eliberat de ainvidie? Vă spun vouă că unul ca acesta nu este pregătit; şi aş dori ca el să se pregătească repede, căci ora este aproape şi el nu ştie când va veni timpul; căci unul ca acesta nu este găsit nevinovat.

30 Şi iarăşi vă spun vouă, este vreunul printre voi care îşi abate joc de fratele său sau îl copleşeşte cu persecuţii?

31 Vai de acesta, căci nu este pregătit, iar timpul este aproape pentru ca el să se pocăiască, ori altfel, nu poate fi salvat!

32 Da, vai chiar şi de voi toţi acare faceţi de nedreptăţi; pocăiţi-vă, pocăiţi-vă, căci Domnul Dumnezeu a spus aceasta!

33 Iată, El trimite o chemare către atoţi oamenii, pentru că bbraţele milosteniei sunt întinse către ei; şi El spune: Pocăiţi-vă şi Eu vă voi primi.

34 Da, El spune: aVeniţi la Mine şi vă veţi împărtăşi din bfructul copacului vieţii; da, voi veţi mânca şi veţi bea din abundenţă din cpâinea şi din apele vieţii, dnestingheriţi;

35 Da, veniţi la Mine şi aduceţi fapte drepte şi nu veţi fi doborâţi şi aruncaţi în foc—

36 Pentru că iată, este aproape timpul când oricine care nu aaduce fructe bune sau oricine care nu face fapte drepte acela are motiv să se tânguiască şi să jelească.

37 O, voi făcători de nedreptăţi; voi cei care sunteţi încrezuţi în lucrurile alumeşti deşarte, voi cei care v-aţi spus că ştiţi căile dreptăţii şi totuşi v-aţi brătăcit ca coile fără păstor, neţinând seama că un păstor a dstrigat după voi şi încă mai strigă după voi, dar voi nu vreţi să eascultaţi glasul Lui!

38 Iată, vă spun vouă că aPăstorul cel Bun vă cheamă; da, şi în numele Său propriu vă cheamă El pe voi, care este numele lui Hristos; şi dacă nu veţi basculta de glasul Păstorului cel cBun, de dnumele cu care voi sunteţi chemaţi, iată, voi nu sunteţi oile Păstorului cel Bun.

39 Şi acum, dacă voi nu sunteţi oile Păstorului Bun, atunci din care aturmă sunteţi voi? Iată, vă spun vouă, că bdiavolul este păstorul vostru, iar voi sunteţi turma lui; şi acum, cine poate să nege aceasta? Iată, vă spun vouă, oricine tăgăduie aceasta este un cmincinos şi un dcopil al diavolului.

40 Pentru că iată, vă spun vouă, că orice lucru care este abun vine de la Dumnezeu şi orice lucru care este rău vine de la diavol.

41 De aceea, dacă un om aduce fapte abune, el ascultă de glasul Păstorului cel Bun şi Îl urmează pe El; dar oricine aduce fapte rele, acelaşi devine un bcopil al diavolului, deoarece el ascultă de glasul lui şi îl urmează pe el.

42 Şi oricine face aceasta trebuie să-şi primească aplata de la el; de aceea, ca bplată primeşte cmoarte în ceea ce priveşte lucrurile dreptăţii, fiind mort pentru toate faptele bune.

43 Şi acum, fraţii mei, aş dori ca voi să mă auziţi pe mine, căci vorbesc cu toată puterea sufletului meu; căci iată, am vorbit către voi limpede ca voi să nu greşiţi sau am vorbit după poruncile lui Dumnezeu.

44 Pentru că, eu sunt chemat ca să vorbesc în felul acesta, după ordinul asfânt a lui Dumnezeu, care este în Isus Hristos; da, mie mi s-a poruncit să mă ridic şi să depun mărturie către acest popor despre lucrurile care au fost spuse de către strămoşii noştri, despre lucrurile care vor veni.

45 Şi aceasta nu este totul. Nu credeţi voi că aştiu despre aceste lucruri eu însumi? Iată, vă mărturisesc vouă că lucrurile despre care v-am vorbit sunt adevărate. Şi cum credeţi voi că ştiu despre adevărul lor?

46 Iată, vă spun vouă, ele mi-au fost făcute acunoscute de către Spiritul Sfânt al lui Dumnezeu. Iată, am bpostit şi m-am rugat multe zile ca să cunosc aceste lucruri eu însumi. Şi acum, eu ştiu că ele sunt adevărate; căci Domnul Dumnezeu mi le-a făcut cunoscute mie prin Spiritul Lui Sfânt; şi acesta este spiritul crevelaţiei care este în mine.

47 Şi mai mult, vă spun vouă că astfel mi s-a revelat, că vorbele care au fost grăite de către strămoşii noştri sunt adevărate, chiar în acord cu spiritul profeţiei care este în mine, care este, de asemenea, prin manifestarea Spiritului lui Dumnezeu.

48 Eu vă spun vouă că ştiu că orice vă voi spune despre ceea ce va veni este adevărat; şi vă spun vouă că ştiu că Isus Hristos va veni, da, Fiul, Singurul Născut al Tatălui, plin de har şi de milă şi de adevăr. Şi iată, El este Acela care va veni să ia toate păcatele lumii, da, păcatele fiecărui om care va crede cu fermitate în numele Lui.

49 Şi acum, vă spun vouă că acesta este aordinul după care eu sunt chemat, da, să predic către fraţii mei preaiubiţi, da, şi către oricine trăieşte în ţară; da, să le predic tuturor, atât celor bătrâni, cât şi celor tineri, atât sclavilor, cât şi celor liberi; da, vă spun vouă celor bătrâni şi celor de vârstă mijlocie şi generaţiei care se ridică; da, să strig către ei că trebuie să se pocăiască şi să fie bnăscuţi din nou.

50 Da, astfel spune Spiritul: Pocăiţi-vă, voi cei din toate marginile pământului, căci împărăţia cerului este în curând aproape; da, Fiul lui Dumnezeu va veni în aslava Sa, în măreţia Sa, în maiestatea Sa, puterea şi dominaţia Sa. Da, fraţii mei preaiubiţi, vă spun vouă că Spiritul spune: Iată, slava bRegelui întregului pământ; şi, de asemenea, Regele cerului va străluci în curând printre toţi copiii oamenilor.

51 Şi, de asemenea, Spiritul spune către mine, da, strigă către mine cu un glas puternic, zicând: Mergi şi spune către acest popor—Pocăiţi-vă, căci dacă nu vă pocăiţi, în nici un caz nu puteţi voi să moşteniţi Împărăţia acerului.

52 Şi iarăşi vă spun vouă, Spiritul spune: Iată, aSecurea este înfipta la rădăcina pomului; de aceea, orice pom care nu face fructe bune va fi bdoborât şi aruncat în foc, da, un foc care nu poate avea sfârşit, chiar un foc nestins. Iată, şi aduceţi-vă aminte, Cel Sfânt a vorbit aceasta.

53 Şi acum, fraţii mei preaiubiţi, vă spun vouă, puteţi voi să vă opuneţi la aceste lucruri; da, puteţi voi să puneţi deoparte aceste lucruri şi să-L acălcaţi în picioare pe Cel Sfânt; da, puteţi voi să vă îngâmfaţi în bmândria inimilor voastre; da, veţi stărui voi în obiceiul de a purta veşminte cscumpe şi de a vă fixa inimile pe lucrurile lumeşti deşarte, pe dbogăţiile voastre?

54 Da, veţi stărui voi în credinţa că sunteţi mai buni decât alţii; da, veţi persista în persecutarea fraţilor voştri care se umilesc şi care merg după ordinul sfânt al lui Dumnezeu, aşa cum au fost crescuţi în Biserică, fiind asfinţiţi de către Spiritul Sfânt; şi ei fac fapte bune care sunt apreciate pentru pocăinţă.

55 Da, şi veţi stărui voi întorcând spatele celor asăraci şi celor în nevoie şi păstrându-vă averea voastră departe de ei?

56 Şi în sfârşit, voi toţi cei care veţi stărui în ticăloşia voastră, vă spun că aceştia sunt cei care vor fi doborâţi şi aruncaţi în foc, în afară dacă ei se pocăiesc cu grăbire.

57 Şi acum vă spun vouă, toţi cei care sunteţi dornici să urmaţi glasul Păstorului cel aBun, plecaţi dintre cei păcătoşi şi fiţi bseparaţi de ei şi nu atingeţi lucrurile lor necurate; şi iată, numele lor vor fi cşterse, căci numele celor păcătoşi nu vor fi numărate printre numele celor drepţi pentru ca să se îndeplinească cuvântul lui Dumnezeu, cuvânt care va spune: Numele celor păcătoşi nu vor fi amestecate cu numele celor din poporul Meu.

58 Căci numele celor drepţi vor fi scrise în acartea vieţii şi lor le voi da Eu o moştenire în dreapta Mea. Şi acum, fraţii mei, ce aveţi voi de spus împotriva acestui lucru? Vă spun vouă, dacă veţi vorbi împotriva acestui lucru, nu are nici o importanţă, deoarece cuvântul lui Dumnezeu trebuie să se înfăptuiască.

59 Deoarece, care păstor dintre voi, având multe oi, nu le păzeşte pentru ca lupii să nu intre şi să-i devoreze turma? Şi iată, dacă un lup intră în turma lui, nu-l alungă el pe acesta? Da, şi la sfârşit, dacă el poate, îl va distruge.

60 Şi acum, vă spun vouă că Păstorul cel Bun vă cheamă; şi dacă veţi asculta glasul Lui, atunci El vă va aduce în turma Sa, şi voi sunteţi oile Lui; şi El vă porunceşte să nu permiteţi nici unui lup lacom să intre printre voi, pentru ca voi să nu fiţi distruşi.

61 Şi acum eu, Alma, vă poruncesc vouă în limba aAceluia care mi-a poruncit mie, să respectaţi cuvintele pe care vi le-am spus.

62 Eu vă vorbesc în chip de poruncă, vouă celor care aparţineţi Bisericii; şi celor care nu aparţin Bisericii le vorbesc printr-o invitaţie, zicând: Veniţi să vă botezaţi pentru pocăinţă, ca să puteţi să vă împărtăşiţi din fructul apomului vieţii.

◀

1a

Alma 4:19.

◀

b

Alma 5:61.

◀

3a

GS (a) Rândui, rânduire.

◀

b

Alma 4:4, 18, 20.

◀

c

Mosia 18:13; 3 Ne. 11:25.

◀

d

Mosia 18:4; 3 Ne. 5:12.

◀

4a

Mosia 23:1–3.

◀

5a

Mosia 23:37–39; 24:8–15.

◀

b

Mosia 24:17.

◀

7a

Mosia 15:8.

◀

b

Alma 12:11; D&L 138:23.

◀

10a

GS Planul mântuirii; Salvare.

◀

11a

Mosia 17:1–4.

◀

12a

GS Convertire, convertit.

◀

13a

Mosia 18:7.

◀

b

GS (a se) Încrede.

◀

c

Morm. 9:28; D&L 20:19.

◀

d

GS (a) Îndura.

◀

14a

Mosia 27:24–27; Alma 22:15. GS Născut din nou, născut din Dumnezeu.

◀

b

Rom. 8:11–17; Mosia 5:2; Moise 6:65. GS Convertire, convertit.

◀

15a

GS (a) Crea, creaţie.

◀

b

GS Înviere.

◀

c

GS Judecată, ultima.

◀

16a

Mat. 25:31–46.

◀

17a

3 Ne. 14:21–23.

◀

18a

Ezec. 20:43; 2 Ne. 9:14; Mosia 3:25; Alma 11:43.

◀

19a

1 Ioan 3:1–3.

◀

20a

Mosia 2:32.

◀

21a

GS Salvare.

◀

b

1 Ne. 12:10; Alma 13:11–13; 3 Ne. 27:19–20.

◀

c

GS Pur, puritate.

◀

22a

Isa. 59:3.

◀

b

GS Murdărie, necurăţenie.

◀

23a

Isa. 59:12.

◀

24a

Luca 13:28.

◀

25a

2 Ne. 9:9.

◀

26a

GS Convertire, convertit.

◀

b

Alma 26:13.

◀

c

Mosia 4:12; D&L 20:31–34.

◀

27a

GS Neprihănire, neprihănit.

◀

b

GS Umil, Umilinţă.

◀

c

GS Mântuire, (a) mântui, mântuit.

◀

28a

GS Mândrie.

◀

29a

GS Invidie.

◀

30a

GS (a) Vorbi de rău.

◀

32a

Ps. 5:5.

◀

33a

Alma 19:36; 3 Ne. 18:25.

◀

b

Iacov 6:5; 3 Ne. 9:14.

◀

34a

2 Ne. 26:24–28; 3 Ne. 9:13–14.

◀

b

1 Ne. 8:11; 15:36.

◀

c

GS Pâinea vieţii.

◀

d

2 Ne. 9:50–51; Alma 42:27.

◀

36a

Mat. 3:10; 7:15–20; 3 Ne. 14:19; D&L 97:7.

◀

37a

GS Deşertăciune, deşert.

◀

b

2 Ne. 12:5; 28:14; Mosia 14:6.

◀

c

Mat. 9:36.

◀

d

Prov. 1:24–27; Isa. 65:12.

◀

e

Ier. 26:4–5; Alma 10:6.

◀

38a

GS Păstorul cel Bun.

◀

b

Lev. 26:14–20; D&L 101:7.

◀

c

3 Ne. 15:24; 18:31.

◀

d

Mosia 5:8; Alma 34:38.

◀

39a

Mat. 6:24; Luca 16:13.

◀

b

Mosia 5:10. GS Diavol.

◀

c

1 Ioan 2:22.

◀

d

2 Ne. 9:9.

◀

40a

Omni 1:25; Eter 4:12; Moro. 7:12, 15–17.

◀

41a

3 Ne. 14:16–20. GS Fapte.

◀

b

Mosia 16:3–5; Alma 11:23.

◀

42a

Alma 3:26–27; D&L 29:45.

◀

b

Rom. 6:23.

◀

c

Hel. 14:16–18. GS Moarte spirituală.

◀

44a

Alma 13:6.

◀

45a

GS Mărturie.

◀

46a

1 Cor. 2:9–16.

◀

b

GS (a) Posti, post.

◀

c

GS Revelaţie.

◀

49a

GS (a) Chema, chemat de Dumnezeu, chemare; Preoţie.

◀

b

GS Născut din nou, născut din Dumnezeu.

◀

50a

GS (a) Doua venire a lui Isus Hristos; Slavă.

◀

b

Ps. 24; Mat. 2:2; Luca 23:2; 2 Ne. 10:14; D&L 38:21–22; 128:22–23; Moise 7:53. GS Isus Hristos; Împărăţia lui Dumnezeu sau Împărăţia Cerului.

◀

51a

GS Cer.

◀

52a

Luca 3:9; D&L 97:7.

◀

b

Iacov 5:46; 6:7; 3 Ne. 27:11–12.

◀

53a

1 Ne. 19:7.

◀

b

GS Mândrie.

◀

c

2 Ne. 28:11–14; Morm. 8:36–39.

◀

d

Ps. 62:10; D&L 56:16–18.

◀

54a

GS Sfinţire.

◀

55a

Ps. 109:15–16; Iacov 2:17; Hel. 6:39–40.

◀

57a

GS Păstorul cel Bun.

◀

b

Ezra 6:21; 9:1; Neemia 9:2; 2 Tes. 3:6; D&L 133:5, 14.

◀

c

Deut. 29:20; Moro. 6:7; D&L 20:8.

◀

58a

GS Cartea vieţii.

◀

61a

Alma 5:44.

◀

62a

1 Ne. 8:10; 11:21–23.

Capitolul 6

Biserica din Zarahemla este curăţată şi pusă în ordine—Alma se duce să predice la Ghedeon. Circa 83 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că, după ce Alma a terminat de vorbit oamenilor Bisericii, care era întemeiată în oraşul Zarahemla, el a arânduit preoţi şi bvârstnici, prin aşezarea cmâinilor sale conform rânduielii lui Dumnezeu, ca ei să conducă şi să daibă grijă de Biserică.

2 Şi s-a întâmplat că aceia care nu făceau parte din Biserică, dar care s-au pocăit de păcatele lor, au fost abotezaţi pentru pocăinţă, şi au fost primiţi în Biserică.

3 Şi, de asemenea, s-a mai întâmplat că aceia care făceau parte din Biserică şi nu s-au apocăit de ticăloşiile lor şi nu s-au plecat cu umilinţă în faţa lui Dumnezeu—adică aceia care erau ridicaţi în bmândria inimilor lor—aceiaşi au fost respinşi, iar numele lor au fost cşterse, în aşa fel încât numele lor nu se mai numărau printre ale celor drepţi.

4 Şi astfel ei au început să întemeieze ordinea Bisericii în oraşul Zarahemla.

5 Acum, voi ar trebui să înţelegeţi că acest cuvânt al lui Dumnezeu era liber pentru toată lumea, că nimeni nu era lipsit de posibilitatea de a se aduna ca să audă cuvântul lui Dumnezeu.

6 Ba mai mult, copiilor lui Dumnezeu li se ceruse să se adune cu toţii şi să se unească în apost şi în rugaciune fierbinte pentru binele sufletelor acelora care nu-L cunoşteau pe Dumnezeu.

7 Şi s-a întâmplat că, după ce Alma a făcut aceste reguli, el a plecat de la ei, da, de la Biserica care era în oraşul Zarahemla, şi s-a îndreptat către estul râului Sidon, către valea lui Ghedeon, unde fusese construit un oraş, care era numit oraşul lui Ghedeon, care era în avalea numită Ghedeon, numită după omul care a fost bomorât cu sabia de mâna lui Nehor.

8 Şi Alma a plecat şi a început să vestească cuvântul lui Dumnezeu către Biserica ce fusese întemeiată în valea lui Ghedeon, în acord cu revelaţia adevărului cuvântului vorbit de către strămoşii săi şi în acord cu spiritul profeţiei care era în el, în acord cu amărturia lui Isus Hristos, Fiul lui Dumnezeu, care va veni să-i mântuiască pe oameni de păcatele lor, şi cu sfântul ordin prin care el a fost chemat. Şi aşa este scris. Amin.

◀

1a

GS (a) Rândui, rânduire.

◀

b

GS Vârstnic.

◀

c

GS Mâini, aşezarea lor.

◀

d

D&L 52:39.

◀

2a

GS Botez, (a) boteza.

◀

3a

Mosia 26:6.

◀

b

GS Mândrie.

◀

c

Ex. 32:33; Mosia 26:36; Alma 1:24; 5:57–58. GS Excomunicare.

◀

6a

GS (a) Posti, post.

◀

7a

Alma 2:20.

◀

b

Alma 1:9.

◀

8a

Apoc. 19:10.

Cuvintele lui Alma pe care le-a adresat poporului în Ghedeon, conform cronicii sale.

Cuprinde capitolul 7.

Capitolul 7

Hristos se va naşte din Maria—El va dezlega legăturile morţii şi va purta păcatele poporului Său—Aceia care se pocăiesc sunt botezaţi, iar cei care respectă poruncile vor avea viaţă veşnică—Murdăria nu poate moşteni împărăţia lui Dumnezeu—Se cere umilinţă, credinţă, speranţă şi caritate. Circa 83 î.H.

1 Iată, preaiubiţii mei fraţi, văzând că mi s-a permis să vin la voi, încerc să mă aadresez vouă pe limba mea; da, prin gura mea, văzând că este pentru prima dată când v-am vorbit în cuvinte cu propria mea gură, am fost în totalitate reţinut la bscaunul de judecată şi am avut multe treburi şi de aceea nu am putut veni la voi.

2 Şi chiar nu aş fi putut veni acum dacă nu s-ar fi întâmplat ca scaunul judecăţii să fie aîncredinţat altcuiva ca să guverneze în locul meu; şi Domnul cu multă bunătate mi-a dat posibilitatea să vin la voi.

3 Şi uite, am venit cu speranţe mari şi multă dorinţă de a descoperi că voi v-aţi umilit în faţa lui Dumnezeu şi aţi continuat să imploraţi harul Său şi să vă găsesc fără pată în faţa Lui şi să nu vă găsesc în groaznica dilemă în care erau fraţii noştri în Zarahemla.

4 Dar binecuvântat fie numele lui Dumnezeu, pe care El mi l-a dat mie să-l cunosc, da, mi-a dat mie imensa bucurie de a afla că ei s-au rânduit din nou după dreptatea Lui.

5 Şi am încredere, în acord cu Spiritul lui Dumnezeu care este în mine, că, de asemenea, voi avea bucurie de la voi; ba mai mult, nu doresc ca bucuria mea pentru voi să vină din cauza multelor suferinţe şi dureri pe care le-am avut pentru fraţii din Zarahemla, dar iată, bucuria mea ce s-a lăsat asupra lor după ce am trecut prin multe suferinţe şi durere.

6 Dar uite, am încredere că voi nu sunteţi într-o stare aşa mare de necredinţă precum erau fraţii voştri; am încredere că voi nu sunteţi îndârjiţi în mândria inimilor voastre; da, am încredere că inimile voastre nu sunt îndreptate spre bogăţiile şi lucrurile deşarte ale lumii; da, am încredere că voi nu vă închinaţi aidolilor, dar că voi vă închinaţi adevăratului Dumnezeu care btrăieşte şi că aşteptaţi cu nerăbdare, cu o veşnică credinţă, iertarea păcatelor voastre, care va să vină.

7 Dar iată, v-am spus că vor fi multe lucruri care vor veni; şi iată, există un singur lucru care este mai important decât toate celelalte—deoarece, iată, nu mai este amult pentru că Mântuitorul trăieşte şi va veni la poporul Său.

8 Iată, nu spun că El va veni printre noi în timpul când va trăi în tabernacolul Său muritor; pentru că iată, Spiritul nu mi-a spus că va fi aşa. Acum acest lucru nu-l cunosc; dar ştiu aceasta, că Domnul Dumnezeu are putere să facă tot ceea ce este în acord cu cuvântul Său.

9 Dar iată, Spiritul mi-a spus atât: Strigă către oameni, spunând—aPocăiţi-vă şi pregătiţi drumul Domnului şi mergeţi pe cărările Lui, căci sunt drepte; căci iată, Împărăţia cerului vă este la îndemână, iar Fiul lui Dumnezeu bvine pe faţa pământului.

10 Şi iată, El Se va anaşte din bMaria, la Ierusalim, care este cţara strămoşilor noştri, ea fiind dfecioară, un vas preţios şi ales, care va fi acoperită de umbra Duhului Sfânt şi va econcepe prin puterea lui şi care va aduce pe lume un fiu, da, chiar pe Fiul lui Dumnezeu.

11 Şi El va merge înainte, răbdând dureri şi asuferinţe şi ispite de toate felurile; şi aceasta pentru ca să fie împlinit cuvântul, acela care spune că El va lua asupra Lui durerile şi bolile poporului Său.

12 Şi El va lua moartea asupra Lui, ca să poată dezlega legăturile amorţii care leagă poporul Său; şi va lua asupra Lui infirmităţile lor, ca inima Lui să fie inundată de milă, în ce priveşte trupul, ca El să ştie, în ce priveşte trupul, cum să-i bajute pe oameni după infirmităţile lor.

13 Acum, Spiritul aştie toate lucrurile; cu toate acestea, Fiul lui Dumnezeu a suferit după cum arată trupul Său, pentru că a bluat asupra Lui păcatele poporului Său şi a şters păcatele lor prin puterea Lui mântuitoare; şi acum, iată, aceasta este mărturia pe care o depun.

14 Acum, vă spun vouă că trebuie să vă pocăiţi şi să vă anăşteţi din nou; căci Spiritul a spus că dacă voi nu vă năşteţi din nou, nu puteţi moşteni împărăţia cerului; de aceea, veniţi şi vă botezaţi spre pocăinţă ca voi să fiţi spălaţi de păcatele voastre, ca voi să aveţi credinţă în Mielul lui Dumnezeu, care ia păcatele lumii, care are putere să salveze şi să spele toate nedreptăţile.

15 Da, eu vă spun vouă să veniţi şi să nu vă fie frică, şi puneţi deoparte toate păcatele care vă acopleşesc cu uşurinţă, care vă leagă de distrugere, da, veniţi şi mergeţi înainte şi arătaţi Dumnezeului vostru că sunteţi dispuşi să vă pocăiţi de păcatele voastre şi să faceţi un legământ cu El spre a-I respecta poruncile, şi mărturisiţi aceasta Lui în această zi, intrând în apele botezului.

16 Şi oricine face aceasta şi ţine poruncile lui Dumnezeu de acum înainte, acela îşi va aminti că i-am spus, da, îşi va aminti că i-am spus că va primi viaţa veşnică, aşa cum a mărturisit Spiritul Sfânt, care mi-a mărturisit mie.

17 Şi acum mult preaiubiţii mei fraţi, voi credeţi aceste lucruri? Iată, vă spun vouă, da, ştiu că voi le credeţi; şi felul în care ştiu că voi le credeţi este manifestarea Spiritului care este în mine. Şi acum, deoarece credinţa voastră este puternică în această privinţă, da, în privinţa lucrurilor despre care am vorbit, mare este bucuria mea.

18 Pentru că aşa cum v-am spus de la început, că doresc mult ca voi să nu vă îndoiţi precum fraţii voştri, chiar aşa consider că dorinţele mele au fost împlinite.

19 De aceea, eu consider că sunteţi pe cărările dreptăţii; consider că voi sunteţi pe cărarea care vă va duce în împărăţia lui Dumnezeu; da, eu consider că voi faceţi acărările Lui drepte.

20 Eu înţeleg că vi s-a spus, prin mărturia cuvântului Său, că El nu poate asă meargă pe căi strâmbe; nici să se îndepărteze de la ceea ce a spus; nici să aibă o umbră de întoarcere de la dreapta la stânga sau de la ceea ce este drept la ceea ce este greşit; de aceea, mersul Său este un cerc veşnic.

21 Şi El nu trebuie să locuiască în temple anesfinţite; şi nici murdăria sau orice este necurat să fie primit în Împărăţia lui Dumnezeu; de aceea, vă spun vouă că timpul va veni, da, şi va fi în ultima zi, când acela care este bmurdar va rămâne în murdărie.

22 Şi acum preaiubiţii mei fraţi, v-am spus aceste lucruri pentru a vă trezi simţul datoriei faţă de Dumnezeu, ca voi să mergeţi fără greşeală în faţa Lui, ca voi să mergeţi după sfânta ordine a lui Dumnezeu, după care voi aţi fost primiţi.

23 Şi acum aş vrea ca voi să fiţi aumili, supuşi şi blajini; gata de a răspunde la ruga altora; plini de ingăduinţa şi răbdare îndelungată; să fiţi temperaţi în toate lucrurile; să fiţi sârguincioşi în ţinerea poruncilor lui Dumnezeu tot timpul; să cereţi orice lucruri de care aveţi nevoie atât spirituale, cât şi vremelnice; întotdeauna întorcând mulţumiri lui Dumnezeu pentru orice lucru primiţi.

24 Şi îngrijiţi-vă să aveţi acredinţă, speranţă şi caritate şi atunci voi veţi avea mereu o mulţime de lucruri bune.

25 Şi Domnul să vă binecuvânteze şi să vă ţină veşmintele afără pată, ca la sfârşit să puteţi fi aduşi ca să vă aşezaţi alături de Avraam, Isaac şi Iacov şi sfinţii profeţi care au fost de când a început lumea, având veşmintele voastre fără pată ca şi veşmintele lor care sunt fără pată, în împărăţia cerului, fără a o mai părăsi.

26 Şi acum fraţii mei preaiubiţi, v-am spus aceste cuvinte în acord cu Spiritul care a mărturisit în mine; şi sufletul meu s-a bucurat foarte mult pentru marea sârguinţă şi atenţie pe care voi le-ţi acordat cuvântului meu.

27 Şi acum, fie ca apacea lui Dumnezeu să rămână asupra voastră şi asupra caselor voastre şi a pământului vostru şi asupra turmelor voastre şi asupra a tot ce stăpâniţi voi, asupra femeilor şi copiilor voştri, potrivit cu credinţa şi cu faptele voastre de acum înainte şi pentru totdeauna. Acestea am avut de spus. Amin.

◀

1a

Alma 4:19.

◀

b

Mosia 29:42.

◀

2a

Alma 4:16–18.

◀

6a

2 Ne. 9:37; Hel. 6:31.

◀

b

Dan. 6:26.

◀

7a

Alma 9:26.

◀

9a

Mat. 3:2–4; Alma 9:25.

◀

b

Mosia 3:5; 7:27; 15:1–2.

◀

10a

Isa. 7:14; Luca 1:27.

◀

b

Mosia 3:8. GS Maria, mama lui Isus.

◀

c

1 Cron. 9:3; 2 Cron. 15:9; 1 Ne. 1:4; 3 Ne. 20:29.

◀

d

1 Ne. 11:13–21.

◀

e

Mat. 1:20; Mosia 15:3.

◀

11a

Isa. 53:3–5; Mosia 14:3–5.

◀

12a

2 Ne. 2:8; Alma 12:24–25. GS Răstignire.

◀

b

Evr. 2:18; 4:15; D&L 62:1.

◀

13a

GS Dumnezeu, divinitate.

◀

b

Mosia 15:12. GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

14a

GS Născut din nou, născut din Dumnezeu.

◀

15a

2 Ne. 4:18.

◀

19a

Mat. 3:3.

◀

20a

1 Ne. 10:19; Alma 37:12; D&L 3:2.

◀

21a

1 Cor. 3:16–17; 6:19; Mosia 2:37; Alma 34:36.

◀

b

1 Ne. 15:33–35; 2 Ne. 9:16; Morm. 9:14; D&L 88:35.

◀

23a

GS Umil, Umilinţă.

◀

24a

1 Cor. 13:1–13; Eter 12:30–35; Moro. 7:33–48.

◀

25a

2 Pet. 3:14.

◀

27a

GS Pace.

Capitolul 8

Alma predică şi botează în Melec—El este respins în Amoniha şi pleacă—Un înger îi porunceşte să se întoarcă şi să strige pocăinţă către popor—El este primit de Amulec şi amândoi predică în Amoniha. Circa 82 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că Alma s-a întors din aţara lui Ghedeon, după ce i-a învăţat pe oamenii ţinutului lui Ghedeon multe lucruri care nu pot fi scrise, după ce a întemeiat ordinea Bisericii, aşa după cum a făcut în ţinutul Zarahemla, da, el s-a întors la casa lui în Zarahemla să se odihnească după munca pe care o depusese.

2 Şi astfel s-a sfârşit al nouălea an de domnie al judecătorilor asupra poporului lui Nefi.

3 Şi s-a întâmplat la începutul celui de-al zecelea an de domnie al judecătorilor asupra poporului lui Nefi că Alma a plecat de acolo şi a călătorit pe pământul lui Melec, la vestul arâului Sidon, spre vest, la marginea pustiului.

4 Şi el a început să-i înveţe pe oamenii din ţinutul Melec, în acord cu ordinul asfânt al lui Dumnezeu, prin care el a fost chemat; şi a început să-i înveţe pe oamenii de pe cuprinsul ţinutului Melec.

5 Şi s-a întâmplat că oamenii au venit la el de-a lungul graniţelor ţinutului care era aşezat la marginea pustiului şi ei au fost botezaţi în tot ţinutul.

6 Deci, când şi-a terminat lucrul în ţinutul Melec, el a plecat de acolo şi a călătorit trei zile la nord de ţinutul Melec; şi a ajuns la un oraş numit Amoniha.

7 Acum, era obiceiul la poporul lui Nefi să-şi numească oraşele şi satele, da, chiar satele lor cele mai mici, după numele aceluia care le stăpânise primul; şi aşa era şi cu ţinutul Amoniha.

8 Şi s-a întâmplat că atunci când Alma a sosit în oraşul Amoniha, el a început să le predice lor cuvântul lui Dumnezeu.

9 Acum, Satana avea mare astăpânire asupra inimilor oamenilor din oraşul Amoniha; de aceea, ei nu au ascultat cuvintele lui Alma.

10 Cu toate acestea, Alma a amuncit mult în spirit, bluptându-se cu Dumnezeu în rugăciune cfierbinte, ca El să reverse din Spiritul Său asupra oamenilor din oraş; ca El să-i îngăduie să-i boteze pe ei spre pocăinţă.

11 Cu toate acestea, ei şi-au întărit inimile, spunându-i: Uite, noi ştim că tu eşti Alma; şi ştim că eşti mare preot al Bisericii pe care ai întemeiat-o în multe părţi ale ţinutului, după tradiţia ta; şi noi nu facem parte din Biserica ta şi nu credem în astfel de obiceiuri nebuneşti.

12 Şi acum, noi ştim că, deoarece noi nu facem parte din Biserica ta, noi ştim că tu nu ai putere asupra noastră; şi tu ai dat judecata asupra lui aNefiha; de aceea, tu nu eşti judecător-şef asupra noastră.

13 Şi acum, când oamenii au spus acestea şi au desconsiderat toate cuvintele lui şi l-au ocărât şi l-au scuipat şi au făcut ca el să fie alungat din oraş, el a plecat de acolo şi şi-a continuat călătoria către oraşul care era numit Aaron.

14 Şi s-a întâmplat că atunci când călătorea într-acolo, copleşit de suferinţă, plin de amâhnire adâncă şi de durere în suflet din cauza ticăloşiei oamenilor din oraşul Amoniha, s-a întâmplat că atunci când Alma era astfel doborât de suferinţă, un bînger al Domnului i s-a înfăţişat, spunând:

15 Binecuvântat eşti tu, Alma; de aceea, ridică-ţi capul şi bucură-te, pentru că ai mare motiv de bucurie; căci tu ai fost credincios în ţinerea poruncilor lui Dumnezeu, din primul moment când ai primit primul Lui semn. Uite, eu sunt aici să ţi-l aaduc.

16 Şi uite, sunt trimis să-ţi poruncesc să te reîntorci în oraşul Amoniha şi să predici din nou oamenilor oraşului; da, predică-le. Da, dacă nu se vor pocăi, Domnul Dumnezeu îi va adistruge.

17 Dar uite, să înţeleagă acum că ei vor distruge libertatea oamenilor tăi (aceasta a spus Domnul) ceea ce este în contradicţie cu statutele, judecăţile şi poruncile pe care El le-a dat oamenilor Săi.

18 Şi s-a întâmplat că, după ce Alma şi-a primit mesajul de la îngerul Domnului, el s-a întors în grabă în ţinutul Amoniha. Şi el a intrat în oraş printr-un loc diferit, da, prin partea de sud a oraşului Amoniha.

19 Şi pe când intra în oraş, era flămând şi a spus unui om: Vrei să-i dai ceva să mănânce unui umil slujitor al lui Dumnezeu?

20 Şi omul i-a răspuns: Eu sunt un nefit şi ştiu că eşti un profet sfânt al lui Dumnezeu, că tu eşti omul căruia un aînger i-a spus într-o viziune: Tu vei primi. De aceea, vino cu mine în casa mea şi am să împart mâncarea mea cu tine; şi ştiu că vei fi o binecuvântare pentru mine şi casa mea.

21 Şi s-a întâmplat că omul l-a primit în casa lui; şi omul se numea aAmulec; şi el a adus pâine şi carne şi le-a aşezat înaintea lui Alma.

22 Şi s-a întâmplat că Alma a mâncat pâinea şi s-a săturat; şi l-a abinecuvântat pe Amulec în casa lui şi I-a mulţumit lui Dumnezeu.

23 Şi după ce a mâncat şi s-a săturat, el i-a spus lui Amulec: Eu sunt Alma şi sunt amarele preot al Bisericii lui Dumnezeu din tot ţinutul.

24 Şi uite, am fost chemat să predic cuvântul lui Dumnezeu printre toţi aceşti oameni, în spiritul revelaţiei şi al profeţiei; şi am fost în ţinutul acesta şi nu m-au primit, ei m-au aalungat şi tocmai voiam să întorc spatele acestui ţinut.

25 Dar uite, mi s-a poruncit să mă întorc şi să profeţesc acestor oameni, da, şi să depun mărturie împotriva lor în legătură cu nedreptăţile lor.

26 Şi acum Amulec, pentru că tu m-ai hrănit şi m-ai primit înăuntru, tu eşti binecuvântat; pentru că eu eram flămând, pentru că am postit multe zile.

27 Şi Alma a stat multe zile cu Amulec, înainte de a începe să predice poporului.

28 Şi s-a întâmplat că oamenii s-au afundat şi mai mult în nedreptăţile lor.

29 Şi cuvântul a venit către Alma, spunând: Du-te; şi, de asemenea, spune-i slujitorului Meu, Amulec, mergi înainte şi profeţeşte oamenilor aceştia, spunând—aPocăiţi-vă, căci aşa a spus Domnul, pentru că dacă nu vă pocăiţi am să vă arăt mânia Mea; da, şi n-am să-mi ridic crunta Mea mânie.

30 Şi Alma a plecat înainte printre oameni, ca şi Amulec, să le spună cuvintele lui Dumnezeu; şi ei erau plini de Duhul Sfânt.

31 Şi lor li se dăduse aputere într-atât, încât ei nu puteau fi întemniţaţi în închisori; şi nici nu era posibil ca cineva să-i omoare; ba mai mult, ei nu-şi foloseau bputerea decât atunci când erau legaţi în lanţuri sau închişi în închisoare. Acum, aceasta se întâmpla pentru ca Domnul să-şi arate mai departe puterea prin ei.

32 Şi s-a întâmplat că ei au mers înainte şi au început să predice şi să profeţească oamenilor, potrivit Spiritului şi puterii pe care Domnul le dăduse lor.

◀

1a

Alma 2:20; 6:7.

◀

3a

Alma 16:6–7.

◀

4a

D&L 107:2–4. GS Preoţia lui Melhisedec.

◀

9a

2 Ne. 28:19–22; D&L 10:20.

◀

10a

Alma 17:5.

◀

b

Enos 1:1–12.

◀

c

3 Ne. 27:1. GS Rugăciune.

◀

12a

Alma 4:20.

◀

14a

GS Adversitate.

◀

b

Alma 10:7–10, 20. GS Îngeri.

◀

15a

Mosia 27:11–16.

◀

16a

Alma 9:12, 18, 24.

◀

20a

Alma 10:7–9.

◀

21a

GS Amulec.

◀

22a

Alma 10:11.

◀

23a

Alma 5:3, 44, 49; 13:1–20.

◀

24a

Alma 8:13.

◀

29a

Alma 9:12, 18. GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

31a

1 Ne. 1:20.

◀

b

Alma 14:17–29.

Cuvintele lui Alma şi, de asemenea, cuvintele lui Amulec, care au fost spuse oamenilor din ţinutul Amoniha. Şi, de asemenea, ei sunt aruncaţi în închisoare şi eliberaţi prin puterea miraculoasă a lui Dumnezeu care era în ei, după cum arată cronica lui Alma.

Cuprinde capitolele a până la 14, inclusiv.

Capitolul 9

Alma le porunceşte oamenilor din Amoniha să se pocăiască—Domnul va fi milos cu lamaniţii în zilele din urmă—Dacă nefiţii renunţă la lumină, ei vor fi distruşi de către lamaniţi—Fiul lui Dumnezeu va veni în curând—El îi va mântui pe cei care se pocăiesc, care sunt botezaţi şi au credinţă în numele Său. Circa 82 î.H.

1 Şi din nou eu, Alma, poruncindu-mi-se de către Dumnezeu să-l iau pe Amulec şi să merg înainte şi să predic din nou acestor oameni, sau oamenilor care locuiau în oraşul Amoniha, s-a întâmplat că, pe când am început să le predic lor, au început să mă combată, spunând:

2 Cine eşti tu? Presupunând că noi ne vom încrede în mărturia unui asingur om, totuşi el va trebui să ne predice nouă că pământul va dispărea?

3 Acum, ei nu înţelegeau cuvintele pe care le spuneau; pentru că ei nu ştiau că pământul va dispărea.

4 Şi ei au mai spus: Noi nu ne vom încrede în cuvintele tale dacă tu vei profeţi că acest mare oraş va fi distrus într-o asingură zi.

5 Acum, ei nu ştiau că Dumnezeu ar putea să facă lucruri atât de uimitoare, pentru că ei aveau inimile împietrite şi erau oameni încăpăţânaţi.

6 Şi ei au spus: aCine este Dumnezeu, care nu trimite baltă autoritate, decât un singur om la acest popor, ca să le vestească lor adevărul acestor mari şi uimitoare lucruri?

7 Şi ei au înaintat ca să pună mâna pe mine; dar uite, nu au putut. Şi eu am stat cu îndrăzneală să le spun lor, da, le-am mărturisit cu curaj, spunând:

8 Iată, o, voi, păcătoasă şi stricată ageneraţie, cum aţi uitat voi tradiţia strămoşilor voştri; da, cât de repede aţi uitat voi poruncile lui Dumnezeu.

9 Nu vă amintiţi că tatăl nostru, Lehi, a fost scos din Ierusalim de amâna lui Dumnezeu? Nu vă amintiţi că ei toţi au fost conduşi prin pustiu de către El?

10 Şi aţi uitat atât de repede de câte ori El i-a eliberat pe strămoşii noştri din mâinile duşmanilor şi i-a scăpat de a fi distruşi chiar de mâinile fraţilor lor?

11 Da, şi dacă nu ar fi fost puterea Lui de neegalat şi mila Lui şi răbdarea lui îndelungată pentru noi, am fi fost, fără îndoială, de mult şterşi de pe faţa pământului, mult înaintea acestui timp, şi poate am fi fost supuşi unei anesfârşite stări de mizerie şi de nenorocire.

12 Iată, acum vă spun vouă că vi se porunceşte să vă pocăiţi; şi numai dacă vă pocăiţi puteţi moşteni împărăţia lui Dumnezeu. Dar iată, asta nu este tot—El v-a poruncit să vă pocăiţi ori vă va adistruge complet de pe faţa pământului; da, El vă va vizita cu mânie şi în mânia Lui bputernică El nu se va întoarce.

13 Iată, nu vă amintiţi de cuvintele pe care El i le-a spus lui Lehi zicănd: aÎn măsura în care Îmi veţi ţine poruncile, veţi prospera pe pământ? Şi din nou, s-a spus că: În măsura în care nu Îmi veţi respecta poruncile, veţi fi alungaţi din prezenţa Domnului.

14 Acum aş vrea ca voi să vă amintiţi, că atât timp cât lamaniţii nu au ţinut poruncile lui Dumnezeu, ei au fost aalungaţi din prezenţa Domnului. Acum, noi vedem că a fost verificat prin aceasta cuvântul Domnului şi lamaniţii au fost alungaţi din prezenţa Lui, de la începutul greşelilor lor în ţinut.

15 Cu toate acestea, eu vă spun vouă că va fi mai uşor de asuportat pentru ei ziua judecăţii decât pentru voi, dacă voi continuaţi în păcatele voastre, da, şi chiar mai uşor în această viaţă pentru ei decât pentru voi, aceasta cu condiţia să se pocăiască.

16 Pentru că sunt multe făgăduinţe afăcute lamaniţilor; pentru că din cauza btradiţiei strămoşilor lor ei au rămas în această stare de cignoranţă; de aceea, Domnul va fi milos cu ei şi le va dprelungi existenţa pe pământ.

17 Şi într-o zi, ei vor fi afăcuţi să creadă în cuvântul Lui şi să cunoască incorectitudinea tradiţiilor strămoşilor lor; şi mulţi vor fi salvaţi, pentru că Domnul va fi milos cu toţi aceia care-I bcheamă numele.

18 Dar iată, eu vă spun că de continuaţi în ticăloşie, zilele voastre pe pământ nu vor fi prelungite, pentru că alamaniţii vor fi trimişi asupra voastră; şi dacă nu vă pocăiţi ei vor veni atunci când nu vă aşteptaţi şi voi veţi fi loviţi de o distrugere bcompletă; şi va fi din cauza cumplitei cmânii a Domnului.

19 Pentru că El nu va permite ca voi să trăiţi în nedreptăţile voastre pentru a-i distruge pe oamenii Săi. Eu vă spun vouă: Nu; El, mai curând, va suporta ca lamaniţii să-i adistrugă pe oamenii Săi, care se numesc poporul lui Nefi, dacă ar fi fost posibil ca ei să bcadă în păcate şi răutăţi, după ce au avut atâta lumină şi învăţătură de la Domnul Dumnezeul lor.

20 Da, după ce au fost atât de mult favorizaţi oamenii Domnului; da, după ce au fost favorizaţi mai mult decât orice alt naţiune, neam, limbă şi popor; după ce li s-au afăcut cunoscute toate lucrurile, după dorinţa lor şi credinţa lor şi rugăciunile lor, care au fost şi care sunt şi care vor veni;

21 Fiind vizitaţi de Spiritul lui Dumnezeu; vorbind cu îngerii şi vorbindu-vi-se prin glasul Domnului; şi având spiritul profeţiei şi spiritul revelaţiei şi, de asemenea, multe daruri, darul de a vorbi în alte limbi, darul de a predica şi darul Duhului Sfânt şi darul atălmăcirii.

22 Da, şi după ce aţi fost aeliberaţi de Dumnezeu de pe pământul Ierusalimului, prin mâna Domnului; fiind salvaţi de la foamete şi de la boală şi de la toate felurile de boli; şi ei fiind întăriţi în bătălii, spre a nu fi distruşi; fiind eliberaţi din bsclavie de fiecare dată şi fiind păziţi şi apăraţi până acum; şi ei au prosperat până au devenit bogaţi în toate lucrurile—

23 Şi acum uite, vă spun vouă că, dacă aceşti oameni, care au primit atâtea binecuvântări din mâna Domnului, au să păcătuiască în ciuda luminii şi a cunoştinţelor pe care le au, eu vă spun vouă că, dacă va fi aşa, dacă ei vor cădea în păcat, va fi mult mai uşor de asuportat pentru lamaniţi decât pentru ei.

24 Pentru că iată, afăgăduielile Domnului se extind asupra lamaniţilor, dar nu şi asupra voastră dacă păcătuiţi; pentru că nu a făgăduit Domnul deschis şi nu a decretat cu tărie că, dacă voi vă veţi răscula împotriva Lui, voi veţi fi definitiv distruşi de pe faţa pământului?

25 Şi acum, din această cauză, ca voi să nu fiţi distruşi, Domnul şi-a trimis îngerul să-i viziteze pe mulţi dintre oamenii Săi, spunându-le că trebuie să meargă înainte strigând cu putere poporului Său, spunând: aPocăiţi-vă, da, pentru că împărăţia cerului este aproape;

26 Şi anu după multe zile Fiul lui Dumnezeu va veni cu toată slava Sa; şi slava Lui va fi slava bSingurului Născut al Tatălui, plin de char, de dreptate şi de adevăr, şi de îndelungată, plin de îngăduinţa, de dmilă, grăbit să easculte strigătele poporului Său şi să răspundă rugăciunilor lor.

27 Şi iată, El vine să-i amântuiască pe cei care vor fi bbotezaţi spre pocăire cu credinţă în numele Lui.

28 De aceea, pregătiţi calea Domnului, pentru că este aproape timpul când toţi oamenii vor primi răsplata pentru afaptele lor, după cum au fost—dacă au fost drepţi, ei vor bprimi salvarea sufletelor lor, potrivit puterii şi izbăirii lui Isus Hristos; şi dacă au fost răi, ei vor primi ccondamnarea sufletelor lor, după puterea şi înrobirea diavolului.

29 Acum iată, aceasta este glasul îngerului strigând oamenilor.

30 Şi acum, apreaiubiţii mei fraţi, căci voi sunteţi fraţii mei şi voi ar trebui să fiţi preaiubiţi, iar voi ar trebui să faceţi lucruri care sunt necesare pentru pocăinţă, văzând că inimile voastre au fost foarte împietrite împotriva cuvântului lui Dumnezeu şi văzând că sunteţi oameni bpierduţi şi decăzuţi.

31 Şi acum s-a întâmplat că, atunci când eu, Alma, am spus aceste cuvinte, iată, oamenii erau supăraţi pe mine pentru că le-am spus că au inimile împietrite şi sunt aîncăpăţânaţi.

32 Şi, de asemenea, pentru că le-am spus că sunt oameni pierduţi şi decăzuţi, ei s-au supărat pe mine şi s-au gândit să pună mâna pe mine ca să mă arunce în temniţă.

33 Dar s-a întâmplat că Domnului nu le-a permis ca ei să mă ia şi să mă arunce în temniţă.

34 Şi s-a întâmplat că Amulec s-a dus şi a stat înaintea lor şi a început să le predice. Şi acum acuvintele lui Amulec nu au fost toate scrise, dar o parte din cuvintele lui au fost scrise în această carte.

◀

2a

Deut. 17:6.

◀

4a

Alma 16:9–10.

◀

6a

Ex. 5:2; Mosia 11:27; Moise 5:16.

◀

b

Alma 10:12.

◀

8a

Alma 10:17–25.

◀

9a

1 Ne. 2:1–7.

◀

11a

Mosia 16:11.

◀

12a

Alma 8:16; 10:19, 23, 27.

◀

b

Alma 8:29.

◀

13a

2 Ne. 1:20; Mosia 1:7; Alma 37:13.

◀

14a

2 Ne. 5:20–24; Alma 38:1.

◀

15a

Mat. 11:22, 24.

◀

16a

Alma 17:15.

◀

b

Mosia 18:11–17.

◀

c

Mosia 3:11.

◀

d

Hel. 15:10–12.

◀

17a

Enos 1:13.

◀

b

Alma 38:5; D&L 3:8.

◀

18a

Alma 16:2–3.

◀

b

Alma 16:9.

◀

c

Alma 8:29.

◀

19a

1 Ne. 12:15, 19–20; Alma 45:10–14.

◀

b

Alma 24:30.

◀

20a

GS Revelaţie.

◀

21a

Omni 1:20; Mosia 8:13–19; 28:11–17.

◀

22a

2 Ne. 1:4.

◀

b

Mosia 27:16.

◀

23a

Mat. 11:22–24.

◀

24a

2 Ne. 30:4–6; D&L 3:20.

◀

25a

Alma 7:9; Hel. 5:32.

◀

26a

Alma 7:7.

◀

b

GS Singurul Născut.

◀

c

GS Har.

◀

d

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

e

Deut. 26:7.

◀

27a

GS Mântuire, (a) mântui, mântuit.

◀

b

GS Botez, (a) boteza.

◀

28a

D&L 1:10; 6:33.

◀

b

Ps. 7:16.

◀

c

GS Condamnare.

◀

30a

1 Ioan 4:11.

◀

b

Alma 12:22.

◀

31a

2 Ne. 25:28; Mosia 3:14.

◀

34a

Alma 10.

Capitolul 10

Lehi se trage din Manase—Amulec relatează porunca îngerilor ca el să îngrijească de Alma—Rugăciunile celor drepţi îi ocrotesc pe oameni—Învăţătorii legii şi judecătorii nedrepţi pun temelia distrugerii oamenilor. Circa 82 î.H.

1 Acum, acestea sunt acuvintele pe care bAmulec le-a predicat oamenilor din ţinutul Amoniha, spunând:

2 Eu sunt Amulec: Eu sunt fiul lui Ghidona, care era fiul lui Ismael, care se trăgea din Aminadi; şi a fost acelaşi Aminadi care a tălmăcit scrierea de pe peretele templului, care a fost scrisă de către degetul lui Dumnezeu.

3 Şi Aminadi se trăgea din Nefi, care era fiul lui Lehi, care a venit din ţinutul Ierusalimului, care se trăgea din aManase, care era fiul lui bIosif, care a fost cvândut Egiptului de către mâinile fraţilor lui.

4 Şi iată, eu, de asemenea, nu sunt un om de mică importanţă printre acei care mă cunosc; da, şi iată, am multe rude şi aprieteni şi am adunat multe bogăţii prin hărnicia mâinilor mele.

5 Dar, după toate acestea, eu nu am cunoscut multe despre căile Domnului şi amisterele Lui şi puterea Lui extraordinară. Eu am spus că nu am cunoscut multe despre lucrurile acestea; dar iată, greşesc, pentru că am văzut multe din misterele Sale şi extraordinara Sa putere; da, chiar prin păstrarea vieţii acestor oameni.

6 Cu toate acestea, mi-am împietrit inima pentru că am fost achemat de multe ori şi nu am vrut să baud; de aceea, am ştiut despre aceste lucruri, da, şi totuşi nu am vrut să ştiu; de aceea, am mers înainte răzvrătindu-mă împotriva lui Dumnezeu, în ticăloşia inimii mele, chiar până în ziua a patra a acestei a şaptea luni, care este în al zecelea an al domniei judecătorilor.

7 Pe când călătoream să vizitez o rudă apropiată, iată un aînger al Domnului, mi s-a înfăţişat şi mi-a spus: Amulec, întoarce-te la casa ta, pentru că tu va trebui să hrăneşti un profet al Domnului; da, un om sfânt care este un om ales al lui Dumnezeu; pentru că el a bpostit multe zile din cauza păcatelor acestui popor şi este flămând şi tu va trebui să-l cprimeşti în casa ta şi să-l hrăneşti şi el te va binecuvânta pe tine şi casa ta; şi binecuvântarea Domnului va sta asupra ta şi a casei tale.

8 Şi s-a întâmplat că m-am supus glasului îngerului şi m-am întors la casa mea. Şi pe când mă întorceam, l-am găsit pe aomul despre care îngerul mi-a spus: Tu îl vei primi în casa ta—şi uite, era acelaşi om care îţi vorbise ţie despre lucrurile lui Dumnezeu.

9 Şi îngerul mi-a spus că el este un om asfânt; de aceea, eu ştiu că este un om sfânt, pentru că acest lucru a fost spus de către un înger al lui Dumnezeu.

10 Şi din nou, ştiu că lucrurile pe care el le-a mărturisit sunt adevărate; pentru că, iată, vă spun vouă că aşa cum Domnul trăieşte, chiar aşa El şi-a trimis un aînger să-mi arate mie aceste lucruri; şi el a făcut aceasta în timp ce Alma blocuia în casa mea.

11 Pentru că, iată, el mi-a abinecuvântat casa, m-a binecuvântat pe mine şi pe femeia mea şi pe copiii mei, pe tatăl meu şi pe rudele mele; da, chiar toate rudele mele au fost binecuvântate, iar binecuvântarea Domnului s-a lăsat asupra noastră chiar după cum El mi-a spus.

12 Şi acum, când Amulec a spus aceste cuvinte, oamenii au început să fie uimiţi, văzând că era amai mult decât un martor care a mărturisit despre aceste lucruri de care ei erau acuzaţi şi, de asemenea, despre lucrurile care urmau să vină, conform spiritului profeţiei pe care ei îl aveau.

13 Cu toate acestea, au fost câţiva printre ei care s-au gândit să le pună întrebări ca prin aşiretenie să-i prindă cu propriile lor vorbe, să găsească un martor împotriva lor, sa-i aducă în faţa judecătorilor lor ca ei să poată fi judecaţi după lege, şi să fie ucişi sau întemniţaţi după crima pe care ar putea să o descopere sau să o mărturisească împotriva lor.

14 Acum, aceştia erau oamenii care se gândeau să-i distrugă pe ei, care erau aînvăţători ai legii angajaţi sau numiţi de către oameni să administreze legea în timpul proceselor lor sau la procesele crimelor oamenilor înaintea judecătorilor.

15 Acum, aceşti învăţători ai legii erau instruiţi în toate artele şi vicleniile oamenilor; şi aceasta pentru ca să-i facă pe ei să fie foarte îndemânatici în profesiunea lor.

16 Şi s-a întâmplat că au început să-l întrebe pe Amulec, ca prin aceasta să-l facă să-şi retragă cuvintele sau să-şi contrazică vorbele pe care le-a spus.

17 Acum ei nu ştiau că Amulec putea să le cunoască planurile. Şi s-a întâmplat că, pe când au început să-l întrebe, el le-a aaflat gândurile şi le-a spus: O, voi, păcătoasă şi stricată bgeneraţie, voi învăţători ai legii şi ipocriţi, pentru că voi aşezaţi temelia diavolului; pentru că voi întindeţi ccapcane ca să-i prindeţi pe cei sfinţi ai lui Dumnezeu.

18 Voi pregătiţi planuri ca să aschimbaţi drumurile celor drepţi şi să atrageţi mânia lui Dumnezeu asupra capului vostru, chiar până la completa distrugere a acestui popor.

19 Da, bine a spus Mosia, care a fost ultimul nostru rege, când era aproape de a elibera împărăţia, neavând pe nimeni cui să o încredinţeze, făcând ca aceşti oameni să fie conduşi de propriile lor glasuri—da, bine a spus el că, dacă va veni timpul ca glasul acestui popor să aaleagă nedreptatea, adică, dacă va veni timpul ca acest popor să cadă în păcat, vor fi gata pentru distrugere.

20 Şi acum, eu vă spun vouă că bine judecă Domnul nedreptăţile voastre; că bine strigă El poporului Său prin glasul aîngerilor Săi: Pocăiţi-vă, pocăiţi-vă, pentru că împărăţia cerului este aproape.

21 Da, aşa strigă El, prin glasul îngerilor Săi: aO să mă cobor şi am să vin printre oamenii Mei cu nepărtinire şi dreptate în mâinile Mele.

22 Da, şi eu vă spun vouă că, dacă n-ar fi fost pentru arugăciunile celor drepţi care sunt acum pe pământ, chiar acum vi s-ar fi trimis completa distrugere; şi nu va fi prin binundaţii cum a fost pentru oamenii de pe vremea lui Noe, ci va fi prin foamete, molimă şi sabie.

23 Dar datorită arugăciunilor celor drepţi voi sunteţi salvaţi; acum, dacă voi îi veţi îndepărta pe cei drepţi dintre voi, atunci Domnul nu-şi va întinde mâna; dar prin mânia lui puternică El va veni împotriva voastră; atunci voi veţi fi loviţi cu foamete şi molimă şi sabie; şi btimpul se apropie dacă voi nu vă pocăiţi.

24 Şi acum s-a întâmplat că oamenii erau şi mai supăraţi pe Amulec şi au strigat, spunând: Omul acesta s-a ridicat împotriva legilor noastre, care sunt drepte, şi a învăţătorilor înţelepţi ai legii pe care noi i-am ales.

25 Dar Amulec şi-a întins mâna şi a strigat către ei cu putere, spunând: O, voi, neam păcătos şi stricat, de ce Satana v-a cuprins inimile atât de puternic? De ce vă întoarceţi către el ca şi cum el ar avea putere asupra voastră să vă aorbească ochii pentru ca voi să nu înţelegeţi cuvintele care vă sunt spuse, potrivit adevărului lor?

26 Pentru că iată, am mărturisit eu împotriva legii voastre? Voi nu înţelegeţi; voi spuneţi că v-am vorbit împotriva legii voastre; dar eu nu am făcut-o, ci am vorbit în favoarea legii voastre, spre condamnarea voastră.

27 Şi acum, iată, vă spun vouă că începutul distrugerii acestui popor a început prin nedreptatea aînvăţătorilor legii şi a judecătorilor voştri.

28 Şi acum s-a întâmplat că atunci când Amulec a rostit aceste cuvinte, oamenii au strigat împotriva lui, spunând: Acum noi ştim că acest om este un copil al diavolului şi că ne-a aminţit, pentru că el a vorbit împotriva legii noastre. Şi acum spune că nu a vorbit împotriva ei.

29 Şi din nou, el a vorbit împotriva învăţătorilor legii şi a judecătorilor noştri.

30 Şi s-a întâmplat că învăţătorii legii şi-au întipărit în inimile lor că ei trebuie să-şi amintească aceste lucruri împotriva lui.

31 Şi acolo era unul printre ei al cărui nume era Zeezrom. Acum, el era cel mai înverşunat în a-i aacuza pe Amulec şi pe Alma, el fiind cel mai mare expert printre ei, având multe treburi printre oameni.

32 Acum, scopul acestor învăţători ai legii era să câştige; şi ei au câştigat după sârguinţa lor.

◀

1a

Alma 9:34.

◀

b

Alma 8:21–29.

◀

3a

Gen. 41:51; 1 Cron. 9:3.

◀

b

GS Iosif, fiul lui Iacov.

◀

c

Gen. 37:29–36.

◀

4a

Alma 15:16.

◀

5a

GS Tainele lui Dumnezeu.

◀

6a

Alma 5:37.

◀

b

D&L 39:9.

◀

7a

Alma 8:20.

◀

b

Alma 5:46; 6:6. GS (a) Posti, post.

◀

c

Fapte 10:30–35.

◀

8a

Alma 8:19–21.

◀

9a

GS Sfânt (adjectiv).

◀

10a

Alma 11:30–31.

◀

b

Alma 8:27.

◀

11a

Alma 8:22.

◀

12a

Alma 9:6.

◀

13a

Alma 11:21.

◀

14a

Alma 10:24; 11:20–21; 14:18.

◀

17a

Alma 12:3; 18:20, 32; D&L 6:16.

◀

b

Mat. 3:7; Alma 9:8.

◀

c

D&L 10:21–27.

◀

18a

Fapte 13:10.

◀

19a

Mosia 29:27; Alma 2:3–7; Hel. 5:2.

◀

20a

Alma 8:14–16; 13:22.

◀

21a

Mosia 13:34.

◀

22a

Iac. 5:16; Mosia 27:14–16.

◀

b

Gen. 8:21; 3 Ne. 22:8–10. GS Potopul din timpul lui Noe.

◀

23a

GS Rugăciune.

◀

b

Alma 34:32–35.

◀

25a

2 Cor. 4:4; Alma 14:6.

◀

27a

Luca 11:45–52.

◀

28a

Alma 14:2.

◀

31a

Alma 11:20–36.

Capitolul 11

Sistemul monetar al nefiţilor este făcut cunoscut—Amulec se luptă cu Zeezrom—Hristos nu-i va salva pe oameni în păcatele lor—Numai acei care moştenesc împărăţia cerului vor fi salvaţi—Toţi oamenii se vor ridica în nemurire—Moartea nu mai există după înviere. Circa 82 î.H.

1 Acum, era legea lui Mosia ca fiecare om care era judecător al legii sau cei care erau numiţi să fie judecători să primească salarii după perioada de timp pe care au petrecut-o în a-i judeca pe aceia care fuseseră aduşi înaintea lor spre a fi judecaţi.

2 Acum, dacă un om îi datora celuilalt şi el nu îi plătea ceea ce îi datora, el era pârât judecătorului; şi judecătorul îşi exercita autoritatea şi trimitea ofiţeri ca omul să fie adus înaintea lui; şi el îl judeca pe om după lege şi după dovezile care erau aduse împotriva lui; şi omul era obligat să plătească ceea ce datora sau era deposedat de ceea ce avea, sau era izgonit dintre oameni ca un hoţ şi un jefuitor.

3 Şi judecătorul îşi primea salariul după timpul petrecut—o senină de aur pe zi sau un senum de argint, care era egal cu o senină de aur; şi aceasta conform legii care fusese dată.

4 Acum, acestea sunt numele diferitelor piese din aurul şi argintul lor, în acord cu valoarea lor. Şi numele au fost date de nefiţi, pentru că ei nu socoteau la fel cu iudeii din Ierusalim; şi nici nu măsurau la fel ca iudeii; dar ei şi-au schimbat felul de a socoti şi de a măsura, potrivit minţii şi împrejurărilor în care se găseau oamenii în fiecare generaţie, până la domnia judecătorilor, ei fiind aîntemeiaţi de regele Mosia.

5 Acum, calculul este următorul—o senină de aur, un seon de aur, un şum de aur şi o limna de aur.

6 Un senum de argint, un amnor de argint, un ezrom de argint şi un onti de argint.

7 Un senum de argint era egal cu o senină de aur şi era la fel şi pentru măsurarea orzului şi, de asemenea, pentru măsurarea oricăror altor grâne.

8 Acum, valoarea pentru un seon de aur era de două ori valoarea unei senine.

9 Şi un şum de aur era de două ori valoarea unui seon.

10 Şi o limna de aur era cât valoarea tuturor.

11 Şi un amnor de argint era mare cât doi senumi.

12 Şi un ezrom de argint valora cât patru senumi.

13 Şi un onti valora cât toate celelalte.

14 Acum, aceasta era valoarea numerelor mici în socoteala lor.

15 Un şiblon valora cât o jumătate de senum; de aceea, un şiblon era pentru o jumătate din măsura orzului.

16 Şi un şiblum este cât o jumătate de şiblon.

17 Şi o lea este o jumătate de şiblum.

18 Acum, acestea sunt valorile lor, după calculul lor.

19 Acum, un antion de aur este egal cu trei şibloni.

20 Acum, era numai pentru profit, pentru că ei îşi primeau salariile după munca depusă, de aceea ei i-au aţâţat pe oameni la tot felul de scandaluri şi dezordini şi ticăloşii, pentru ca ei să aibă mai mult de lucru şi să aprimească bani după procesele care erau aduse înaintea lor; de aceea, ei i-au aţâţat pe oameni împotriva lui Amulec şi a lui Alma.

21 Şi acest Zeezrom a început să-l întrebe pe Amulec, spunând: Vei voi să răspunzi la câteva întrebări pe care am să ţi le pun? Acum Zeezrom era o persoană expertă în auneltele diavolului, capabil să distrugă ceea ce era bun; de aceea, el i-a spus lui Amulec: Vei voi să răspunzi la întrebările pe care am să ţi le pun?

22 Şi Amulec i-a spus: Da, dacă este în acord cu Spiritul Domnului, care este în mine; pentru că eu nu voi spune nimic care este împotriva aSpiritului Domnului. Şi Zeezrom i-a spus: Uite, aici sunt şase ontii de argint şi am să ţi le dau pe toate ţie, dacă tu vei tăgădui existenţa Fiinţei Supreme.

23 Acum, Amulec i-a spus: O, tu, acopil al iadului, de ce mă bispiteşti? Nu ştii că cel drept nu se supune unor astfel de ispite?

24 Tu crezi că nu este Dumnezeu? Eu îţi spun ţie: Nu, tu ştii că este Dumnezeu, dar iubeşti mai mult aprofitul decât pe El.

25 Şi acum, tu m-ai minţit pe mine înaintea lui Dumnezeu. Tu mi-ai spus mie—Iată aceste şase ontii, care au mare valoare, eu ţi le dau ţie—pe când tu aveai în inima ta să nu mi le dai; şi era numai dorinţa ta ca eu să tăgăduiesc existenţa adevăratului Dumnezeu în viaţă, ca tu să ai posibilitatea să mă distrugi. Şi acum iată, pentru această mare răutate, trebuie să-ţi primeşti răsplata.

26 Şi Zeezrom i-a spus lui: Tu spui că este un adevărat Dumnezeu în viaţă?

27 Şi Amulec i-a spus: Da, este un adevărat Dumnezeu în viaţă.

28 Acum, Zeezrom a spus: Este mai mult decât un Dumnezeu?

29 Şi el a răspuns: Nu.

30 Acum, Zeezrom i-a spus din nou: Cum de ştii toate aceste lucruri?

31 Şi el a spus: Un aînger mi le-a făcut cunoscute.

32 Şi Zeezrom a spus din nou: Cine este acela care va veni? Este Fiul lui Dumnezeu?

33 Şi el i-a spus lui: Da.

34 Şi Zeezrom i-a spus din nou: El îi va salva pe oameni aîn păcatele lor? Şi Amulec i-a răspuns şi i-a spus lui: Eu îţi spun ţie că El nu o va face, pentru că este imposibil pentru El să-Şi calce cuvântul Lui.

35 Acum, Zeezrom le-a spus oamenilor: Vedeţi să vă amintiţi aceste lucruri; aceea că el a spus ca nu este decât un singur Dumnezeu; şi el a mai spus că Fiul lui Dumnezeu va veni, dar că El nu-şi va salva poporul Său—ca şi cum el ar avea autoritatea să-i poruncească lui Dumnezeu.

36 Acum, Amulec din nou i-a spus lui: Iată, tu ai minţit, pentru că spui că am zis că aş avea autoritatea să-I poruncesc lui Dumnezeu pentru că am spus că El nu-şi va salva poporul din păcatele lor.

37 Şi îţi spun din nou că El nu-i poate salva din apăcatele lor; pentru că eu nu pot să-I tăgăduiesc cuvântul şi El a spus că bnici un lucru necurat nu poate moşteni cîmpărăţia cerului; de aceea, cum puteţi fi voi salvaţi dacă nu moşteniţi Împărăţia Cerului? De aceea, voi nu puteţi fi salvaţi din păcatele voastre.

38 Acum Zeezrom i-a spus din nou: Este Fiul lui Dumnezeu, Tatăl Veşnic?

39 Şi Amulec i-a spus: Da, El este Tatăl aVeşnic, al cerului şi al pământului şi al btuturor lucrurilor care sunt în ele; El este începutul şi sfârşitul, primul şi ultimul;

40 Şi El va veni pe alume să-l bmântuiască pe poporul Lui; şi El va clua asupra Lui păcatele acelora care cred în numele Său; şi aceştia vor fi cei care o să primească viaţa veşnică, iar Salvarea nu va veni la nimeni altcineva.

41 De aceea, cei ticăloşi rămân ca şi cum anu s-ar fi făcut mântuirea, dacă legăturile mortii nu vor fi dezlegate; dar iată, ziua va veni când btoţi se vor ridica din moarte şi vor sta înaintea lui Dumnezeu şi vor fi cjudecaţi după faptele lor.

42 Acum, este o moarte care este numită moartea vremelnică; şi moartea lui Hristos va dezlega alegăturile acestei morţi vremelnice, astfel ca toţi să fie ridicaţi din moartea vremelnică.

43 Spiritul şi corpul vor fi areunite în forma lor perfectă; membrele şi încheieturile vor fi refăcute într-o formă potrivită, chiar aşa cum suntem noi acum; şi noi vom fi aduşi să stăm înaintea lui Dumnezeu, ştiind aşa cum ştim acum şi vom avea o bamintire vie a tuturor cvinovăţiilor noastre.

44 Acum, această reconstituire o să vină la toţi, bătrân şi tânăr, sclav şi liber, bărbat şi femeie, nedrept şi drept; şi va fi aşa încât nici un fir de păr de pe capul lor nu va fi pierdut; fiecare lucru va fi areconstituit în forma lui perfectă, aşa cum este acum în corp şi vor fi aduşi la judecată în faţa scaunului de judecată al lui Hristos Fiul şi al lui Dumnezeu bTatăl şi al Spiritului Sfânt, care este cun Dumnezeu Veşnic, să fie djudecaţi după faptele lor, fie că sunt bune, fie că sunt rele.

45 Acum, iată, v-am vorbit despre moartea corpului muritor şi, de asemenea, despre aînvierea corpului muritor. Eu v-am spus că acest corp muritor este btransformat într-un corp cnemuritor, deci din moarte, chiar din prima moarte, în viaţă, pentru ca ei să nu mai poată dmuri încă o dată; pentru ca spiritele lor, odată unite cu corpurile lor, să nu mai fie niciodată despărţite; astfel, întregul devenind espiritual şi nemuritor nu va mai putea vedea niciodată corupţia.

46 Acum, când Amulec a terminat aceste cuvinte, oamenii au început din nou să fie uimiţi; şi Zeezrom a început să tremure. Şi astfel s-au încheiat cuvintele lui Amulec sau, aceasta este tot ce am scris.

◀

4a

Mosia 29:40–44.

◀

20a

Alma 10:32.

◀

21a

Alma 10:13.

◀

22a

GS Duhul Sfânt.

◀

23a

Alma 5:41.

◀

b

GS Ispită, (a) ispiti.

◀

24a

1 Tim. 6:10; Tit 1:11.

◀

31a

Alma 10:7–10.

◀

34a

Hel. 5:10–11.

◀

37a

1 Cor. 6:9–10.

◀

b

1 Ne. 15:33; Alma 40:26; 3 Ne. 27:19. GS Necuvios.

◀

c

GS Împărăţia lui Dumnezeu sau Împărăţia Cerului.

◀

39a

Isa. 9:6.

◀

b

Col. 1:16; Mosia 4:2.

◀

40a

GS Lume.

◀

b

Rom. 11:26–27.

◀

c

Ex. 34:6–7; Isa. 53:5; 1 Ioan 2:2; Mosia 14:5; 15:12; D&L 19:16–19.

◀

41a

Alma 12:18; D&L 88:33.

◀

b

Apoc. 20:12–13; Alma 42:23.

◀

c

GS Judecată, ultima.

◀

42a

Alma 12:16.

◀

43a

2 Ne. 9:13; Alma 40:23.

◀

b

2 Ne. 9:14; Mosia 3:25; Alma 5:18.

◀

c

GS Vină.

◀

44a

Alma 41:12–15.

◀

b

GS Dumnezeu, divinitate—Dumnezeu Tatăl.

◀

c

3 Ne. 11:27, 36. GS Dumnezeu, divinitate.

◀

d

Apoc. 20:12–13.

◀

45a

Alma 40:23; D&L 88:16.

◀

b

GS Înviere.

◀

c

GS Nemuritor, nemurire.

◀

d

Apoc. 21:4; D&L 63:49; 88:116.

◀

e

1 Cor. 15:44.

Capitolul 12

Alma se ceartă cu Zeezrom—Tainele lui Dumnezeu pot fi dăruite numai celor credincioşi—Oamenii sunt judecaţi după gândurile, credinţele, cuvintele şi faptele lor—Ticăloşii vor suferi o moarte spirituală—Această viaţă muritoare este o stare de încercare—Planul mântuirii aduce înviere şi, prin credinţă, iertarea păcatelor—Cei care se pocăesc poate să revendice iertare prin Singurul Fiu Născut. Circa 82 î.H.

1 Acum, Alma, văzând că vorbele lui Amulec l-au amuţit pe Zeezrom, pentru că acesta a văzut că Amulec l-a prins pe el aminţind şi înşelând ca să-l distrugă şi văzând că el a început să tremure sub bconştiinţa vinovăţiei sale, şi-a deschis gura şi a început să-i vorbească şi să adeverească cuvintele lui Amulec şi să explice lucrurile mai amănunţit sau să dezvăluie scripturile dincolo de ceea ce Amulec făcuse.

2 Acum, cuvintele pe care Alma le-a vorbit către Zeezrom au fost auzite de către oamenii dimprejur; căci mulţimea era mare şi el a vorbit lucruri înţelepte:

3 Acum Zeezrom, văzând că tu ai fost purtat în minciună şi înşelăciune, căci tu nu ai minţit numai pentru oameni, ci tu L-ai minţit, de asemenea, pe Dumnezeu; pentru că, iată, El cunoaşte toate agândurile tale şi tu vezi că gândurile tale ne sunt făcute cunoscute nouă prin Spiritul Lui;

4 Şi tu vezi că noi ştim că planul tău era un plan foarte dibaci, după dibăcia diavolului, ca să minţi şi să înşeli acest popor pentru ca să-l aţâţi împotriva noastră, ca să ne insulte şi să ne alunge pe noi—

5 Acum, acesta a fost un plan al aduşmanului tău, iar el şi-a exercitat puterea asupra ta. Acum, aş vrea ca tu să-ţi aduci aminte că ceea ce eu spun pentru tine, eu spun pentru toţi.

6 Şi iată, vă spun vouă, tuturor, că aceasta a fost o capcană a duşmanului pe care acesta a întins-o ca să prindă acest popor, pentru ca el să poată să vă aducă pe voi în supunere sub el, pentru ca el să poată să vă încercuiască pe voi cu alanţurile sale, pentru ca el să poată să vă înlănţuiască pe voi pentru distrugere veşnică, în acord cu puterea înrobirii sale.

7 Acum, când Alma a vorbit aceste cuvinte, Zeezrom a început să tremure mai grozav, căci el era convins din ce în ce mai mult despre puterea lui Dumnezeu; şi, de asemenea, a fost convins că Alma şi Amulec îl cunoşteau pe El, căci era convins că ei cunoşteau gândurile şi intenţiile din inima sa; pentru că lor li se dăduse puterea să poată cunoaşte aceste lucruri, în acord cu spiritul profeţiei.

8 Şi Zeezrom a început să-i cerceteze pe ei cu sârguinţă ca să afle mai mult despre împărăţia lui Dumnezeu. Şi el i-a zis lui Alma: Ce înseamnă ceea ce Amulec a spus despre învierea morţilor, că toţi vor învia din morţi, atât cei drepţi, cât şi cei nedrepţi şi că vor fi aduşi să stea înaintea lui Dumnezeu ca să fie judecaţi potrivit faptelor lor?

9 Şi acum, Alma a început să-i explice aceste lucruri, zicând: Multora le este dat să cunoască atainele lui Dumnezeu; cu toate acestea, ei sunt puşi sub o poruncă strictă ca să nu dezvăluie bdecât o parte din cuvântul Lui, pe care El a dat-o copiilor oamenilor în acord cu atenţia şi hărnicia pe care aceştia I-o dau Lui.

10 Şi de aceea, acela care îşi va aîmpietri inima, acela va primi partea cea bmai mică a cuvântului; iar acela care cnu-şi va împietri inima, lui îi este ddată partea cea mai mare a cuvântului până când lui îi este dat să cunoască tainele lui Dumnezeu, până când le va cunoaşte pe acestea în întregime.

11 Iar aceia care îşi împietresc inimile, lor le este dată partea acea mai mică a cuvântului până când ei nu bcunosc nimic despre tainele Lui; şi apoi ei sunt luaţi robi de către diavol şi duşi de voinţa lui la distrugere. Acum, aceasta este ceea ce se înţelege prin clanţurile diadului.

12 Iar Amulec a vorbit clar despre amoarte şi despre ridicarea din această mortalitate la o stare de nemurire şi despre aducerea în faţa scaunului de judecată al lui Dumnezeu pentru a fi bjudecaţi după faptele noastre.

13 Şi atunci, dacă inimile noastre au fost împietrite, da, dacă noi ne-am împietrit inimile împotriva cuvântului într-atât, încât acesta nu s-a aflat în noi, atunci starea noastră va fi îngrozitoare, pentru că atunci noi vom fi condamnaţi.

14 Deoarece acuvintele noastre ne vor condamna pe noi; da, toate faptele noastre ne vor condamna; noi nu vom fi găsiţi nepătaţi; iar gândurile noastre, de asemenea, ne vor condamna şi în această stare îngrozitoare noi nu vom îndrăzni să privim în sus către Dumnezeul nostru; şi vom fi foarte fericiţi dacă vom putea porunci stâncilor şi bmunţilor să se prăbuşească asupra noastră ca să ne cascundă de prezenţa Lui.

15 Dar aceasta nu poate să fie; noi va trebui să înaintăm şi să stăm înaintea Lui în slava Sa, şi în puterea Lui, şi în măreţia, maiestatea şi dominaţia Lui, şi să recunoaştem, în aruşinea noastră veşnică, că toate bjudecăţile Lui sunt drepte; că El este drept în toate lucrările Sale şi că El este milos cu copiii oamenilor şi că El are toată puterea ca să salveze pe fiecare om care crede în Numele Lui şi care produce fructul pocăinţei.

16 Şi acum iată, vă spun vouă, după aceea vine o amoarte, şi anume cea de a doua moarte, care este o moarte spirituală; şi apoi este timpul când oricine care moare în păcatele sale, legate de bmoartea vremelnică, de asemenea, va cmuri într-o moarte spirituală; da, el va muri în tot ceea ce ţine de dreptate.

17 După aceea, vine timpul când chinurile lor vor fi ca un alac de foc şi de pucioasă ale cărui flăcări se înalţă veşnic şi apoi este timpul când ei vor fi puşi jos în lanţuri pentru distrugere veşnică, în acord cu puterea şi robia Satanei pentru că el i-a supus prin propria sa voinţă.

18 După aceea, vă spun vouă, ei vor fi ca şi cum anici o mântuire nu s-ar fi întâmplat; căci nu pot fi mântuiţi după dreptatea lui Dumnezeu; şi ei nu pot bmuri, pentru că nu mai există nici o corupţie.

19 Acum, s-a întâmplat că atunci când Alma a terminat de spus aceste cuvinte oamenii au început să fie uimiţi şi mai mult;

20 Dar era unul, Antiona, care era un conducător-şef printre ei, care a înaintat şi a spus către el: Ce este aceasta ce ai zis, că omul se va ridica din morţi şi va fi schimbat din această stare muritoare la o stare anemuritoare; că sufletul nu poate să moară niciodată?

21 Ce înseamnă scriptura care zice că Dumnezeu a aşezat aheruvimi şi o sabie arzătoare la răsărit de grădina bEdenului pentru ca primii părinţi ai noştri să nu intre şi să guste din fructul pomului vieţii şi să trăiască în veşnicie? Şi astfel, noi vedem că nu era nici o şansă ca ei să trăiască în veşnicie.

22 Acum, Alma i-a spus: Acesta este lucrul pe care tocmai era să-l explic. Acum, noi vedem că Adam a acăzut fiindcă a luat din bfructul oprit, potrivit cuvântului lui Dumnezeu; şi astfel, noi vedem că prin căderea lui toată omenirea a devenit un popor cpierdut şi decăzut.

23 Şi acum iată, vă spun vouă că, dacă ar fi fost posibil pentru Adam ca să aia din fructul pomului vieţii la acel timp, atunci nu ar fi fost nici o moarte, iar cuvântul ar fi fost deşert, făcându-L pe Dumnezeu să fie un mincinos, căci El a spus: bDacă tu vei mânca, atunci tu cu siguranţă vei muri.

24 Şi noi vedem că amoartea vine asupra omenirii, da, moartea despre care Amulec a vorbit, care este moartea vremelnică; cu toate acestea, a existat un spaţiu oferit bomului, în care el se poate pocăi; de aceea, această viaţă a devenit o stare de încercare; un timp de cpregătire pentru a-L întâlni pe Dumnezeu; un timp de pregătire pentru acea stare fără de sfârşit despre care noi am vorbit, care vine după învierea morţilor.

25 Acum, dacă nu ar fi fost aplanul mântuirii care a fost făcut încă de la începutul lumii, atunci nu ar fi putut fi nici o bînviere a morţilor; dar un plan al mântuirii a fost făcut, care va înfăptui învierea morţilor despre care s-a vorbit.

26 Şi acum iată, dacă ar fi fost posibil ca primii noştri părinţi să meargă şi să ia din apomul vieţii, atunci ei ar fi fost nenorociţi pentru veşnicie, neavând nici o stare de pregătire; şi astfel, bplanul mântuirii ar fi fost încurcat, iar cuvântul lui Dumnezeu ar fi fost deşert, fără nici un efect.

27 Dar iată, nu a fost aşa; ci oamenilor le-a fost adat să poată muri; iar după moarte, ei trebuie să vină la bjudecată, chiar aceeaşi judecată despre care noi am vorbit, care este sfârşitul.

28 Şi după ce Dumnezeu a făcut ca aceste lucruri să ajungă la om, iată, atunci El a văzut că era potrivit ca omul să ştie despre lucrurile care fuseseră date;

29 De aceea, El a trimis aîngeri să vorbească cu ei, care i-au făcut pe oameni să vadă slava Sa.

30 Şi ei au început, de la acel timp înainte, să strige numele Lui; de aceea, Dumnezeu a avorbit cu oamenii şi le-a făcut cunoscut bplanul mântuirii, care a fost pregătit încă de la ccrearea lumii; şi El le-a făcut lor cunoscut aceasta potrivit credinţei lor şi pocăinţei lor şi faptelor lor sfinte.

31 De aceea, le-a dat aporunci oamenilor, după ce ei mai întâi au încălcat bprimele porunci despre lucrurile care erau trecătoare, devenind la fel ca dumnezeii, cdeosebind binele de rău, punându-se pe ei înşişi într-o stare de dacţiune sau fiind puşi într-o stare de acţiune după voinţa şi plăcerile lor, fie să facă rău, fie să facă bine—

32 De aceea, Dumnezeu le-a dat porunci, după ce le-a făcut acunoscut planul mântuirii, ca ei să nu facă rău, pedeapsa pentru aceasta fiind a doua bmoarte, care era o moarte veşnică, în ceea ce priveşte lucrurile legate de dreptate; deoarece pentru unii ca aceştia, planul mântuirii nu putea să aibă nici o putere, pentru că cuvintele cdreptăţii nu puteau să fie distruse, potrivit bunătăţii supreme a lui Dumnezeu.

33 Dar Dumnezeu i-a chemat pe oameni, în numele Fiului Său (acesta fiind planul mântuirii care a fost făcut), zicând: Dacă voi vă veţi pocăi şi nu vă veţi împietri inimile, atunci Eu voi avea milă de voi prin Singurul Meu Fiu Născut;

34 De aceea, oricine se pocăieşte şi nu îşi împietreşte inima, acela va avea parte de amilă prin Singurul Meu Fiu Născut pentru biertarea păcatelor sale; şi aceştia vor intra în codihna Mea.

35 Şi oricine îşi va împietri inima sa şi va face nedreptate, iată, Eu jur în mânia Mea că el nu va intra în odihna Mea.

36 Şi acum, fraţii mei, iată, vă spun vouă că, dacă voi vă veţi împietri inimile voastre, atunci nu veţi intra în odihna Domnului; de aceea, nedreptatea voastră Îl va provoca pe Acela care a trimis mânia Lui să coboare asupra voastră ca în aprima răzvrătire, da, potrivit cuvântului Său, în ultima răzvrătire la fel ca şi în prima, pentru bdistrugerea veşnică a sufletelor voastre; de aceea, potrivit cuvântului Său, pentru moartea cea de pe urmă, la fel ca şi pentru prima.

37 Şi acum, fraţii mei, văzând că noi cunoaştem aceste lucruri, iar ele sunt adevărate, să ne pocăim şi să nu ne împietrim inimile noastre pentru ca să nu-L aprovocăm pe Domnul Dumnezeul nostru să-Şi coboare mânia asupra noastră în aceste porunci pe care El ni le-a dat a doua oară; ci să intrăm în bodihna lui Dumnezeu, care este pregătită potrivit cuvântului Său.

◀

1a

Alma 11:20–38.

◀

b

GS Conştiinţă.

◀

3a

Iacov 2:5; Alma 10:17; D&L 6:16.

◀

5a

GS Diavol.

◀

6a

Alma 5:7–10.

◀

9a

Alma 26:22. GS Tainele lui Dumnezeu.

◀

b

Ioan 16:12; Alma 29:8; 3 Ne. 26:8–11; Eter 4:7.

◀

10a

2 Ne. 28:27; Eter 4:8.

◀

b

D&L 93:39.

◀

c

GS Umil, Umilinţă.

◀

d

2 Ne. 28:30; D&L 50:24.

◀

11a

Mat. 25:29.

◀

b

GS Apostazie.

◀

c

Ioan 8:34; 2 Ne. 28:19.

◀

d

Prov. 9:18; 2 Ne. 2:29. GS Iad.

◀

12a

Alma 11:41–45.

◀

b

GS Judecată, ultima.

◀

14a

Mat. 12:36; Iac. 3:6; Mosia 4:29–30.

◀

b

Osea 10:8; 2 Ne. 26:5.

◀

c

Iov 34:22; 2 Ne. 12:10.

◀

15a

Mosia 3:25.

◀

b

2 Pet. 2:9. GS Dreptate.

◀

16a

GS Moarte spirituală.

◀

b

Alma 11:40–45.

◀

c

1 Ne. 15:33; Alma 40:26.

◀

17a

Apoc. 19:20; 21:8; Mosia 3:27.

◀

18a

Alma 11:41.

◀

b

Apoc. 21:4; Alma 11:45; D&L 63:49.

◀

20a

GS Nemuritor, nemurire.

◀

21a

Gen. 3:24; Alma 42:2; Moise 4:31. GS Heruvim.

◀

b

GS Eden.

◀

22a

GS Căderea lui Adam şi a Evei.

◀

b

Gen. 3:6; 2 Ne. 2:15–19; Mosia 3:26.

◀

c

Mosia 16:4–5.

◀

23a

Alma 42:2–9.

◀

b

Gen. 2:17.

◀

24a

GS Moarte fizică.

◀

b

2 Ne. 2:21; Moise 5:8–12.

◀

c

Alma 34:32–35.

◀

25a

GS Planul mântuirii.

◀

b

2 Ne. 2:8; Alma 7:12; 42:23.

◀

26a

Gen. 2:9; 1 Ne. 15:36; Alma 32:40.

◀

b

Alma 34:8–16; 42:6–28; Moise 6:59–62.

◀

27a

Iov 7:1; Evr. 9:27; D&L 42:48.

◀

b

GS Judecată, ultima.

◀

29a

Moro. 7:25, 31; D&L 29:42.

◀

30a

Moise 5:4–5; 6:51.

◀

b

GS Planul mântuirii.

◀

c

Mosia 18:13; Alma 13:3, 5, 7–8.

◀

31a

GS Poruncile lui Dumnezeu.

◀

b

Gen. 2:16–17; 2 Ne. 2:18–19.

◀

c

Gen. 3:22–23; Moise 4:11.

◀

d

2 Ne. 2:16. GS Libertatea de a alege.

◀

32a

Moise 5:4–9.

◀

b

GS Moarte spirituală.

◀

c

Mosia 15:27; Alma 34:15–16; 42:15.

◀

34a

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

b

GS Iertarea păcatelor.

◀

c

GS Odihnă.

◀

36a

Iacov 1:7–8; Alma 42:6, 9, 14.

◀

b

GS Condamnare.

◀

37a

1 Ne. 17:30; Iacov 1:8; Hel. 7:18.

◀

b

Alma 13:6–9.

Capitolul 13

Oamenii sunt chemaţi să devină mari preoţi datorită credinţei lor foarte mari şi a faptelor lor bune—Ei sunt chemaţi să propovăduiască poruncile—Prin dreptate ei sunt sfinţiţi întră în odihna Domnului—Melhisedec a fost unul dintre aceştia—Îngerii anunţă veşti de bucurie în toată ţara—Ei vor dezvălui adevărata venire a lui Hristos. Circa 82 î.H.

1 Şi iarăşi, fraţii mei, aş dori să vă îndrept minţile înainte, la timpul când Domnul Dumnezeu a dat aceste porunci către copiii Săi; şi aş dori ca voi să vă amintiţi că Domnul Dumnezeu a arânduit preoţi potrivit ordinului Său cel sfânt, care era potrivit ordinului Fiului Său, ca să propovăduiască aceste lucruri către popor.

2 Şi acei preoţi au fost rânduiţi după aordinul Fiului Său în aşa bfel încât poporul să poată cunoaşte în ce fel să-L aştepte pe Fiul Său pentru mântuire.

3 Şi acesta este felul în care ei au fost rânduiţi—fiind achemaţi şi bpregătiţi încă de la ccrearea lumii, potrivit dpreviziunii făcute de Dumnezeu, potrivit cu marea lor credinţă şi cu faptele lor bune; în primul rând, fiind lăsaţi să ealeagă binele sau răul; de aceea, fiindcă au ales binele şi pentru că au dovedit nespus de mare fcredinţă, ei sunt gchemaţi cu o chemare sfântă, da, cu acea chemare sfântă care a fost pregătită prin şi după o mântuire pregătitoare pentru aceştia.

4 Şi astfel, ei au fost achemaţi la această chemare sfântă datorită credinţei lor, în timp ce alţii au respins Spiritul lui Dumnezeu din cauza tăriei inimilor lor şi a orbirii minţilor lor, pe când, dacă nu ar fi fost aceasta, ei ar fi avut un bprivilegiu tot atât de mare ca şi fraţii lor.

5 Sau, în sfârşit, pentru întâia oară ei au fost în aceeaşi asituaţie ca şi fraţii lor; astfel, această chemare sfântă fiind pregătită încă de la crearea lumii pentru aceia care nu-şi vor împietri inimile, aceasta fiind în şi prin ispăşirea Singurului Fiu Născut, care a fost pregătit—

6 Şi astfel fiind chemaţi cu această chemare sfântă şi fiind rânduiţi în marea preoţie a ordinului sfânt al lui Dumnezeu ca să propovăduiască poruncile Lui către copiii oamenilor, pentru ca şi ei să poată să intre în aodihna Lui—

7 Această mare preoţie fiind după ordinul Fiului Lui, care ordin a fost încă de la crearea lumii; sau, cu alte cuvinte, fiind afără început al zilelor sau sfârşit al anilor, fiind pregătită din veşnicie în toată veşnicia, potrivit previziunii bLui despre toate lucrurile—

8 Acum, ei au fost arânduiţi după felul acesta—fiind chemaţi cu o chemare sfântă şi rânduiţi printr-o rânduială sfântă şi luând asupra lor marea preoţie a sfântului ordin, care chemare şi rânduială şi mare preoţie sunt fără de început sau de sfârşit—

9 Astfel ei au devenit amari preoţi pentru veşnicie, după ordinul Fiului, Singurul Născut al Tatălui, care este fără de început al zilelor sau de sfârşit al anilor, care este plin de bhar, de dreptate şi de adevăr. Şi aşa este. Amin.

10 Acum, aşa cum am spus despre ordinul sfânt sau această amare preoţie, mulţi au fost care au fost rânduiţi şi au devenit mari preoţi ai lui Dumnezeu; şi s-a povestit despre nemărginita lor credinţă şi bpocăinţă şi despre faptele lor drepte înaintea lui Dumnezeu, ei alegând mai degrabă să se pocăiască şi să facă fapte drepte decât să piară;

11 De aceea, ei au fost numiţi după acest ordin sfânt şi au fost asfinţiţi şi bveşmintele lor au fost albite prin spălare în sângele Mielului.

12 Acum, după ce au fost asfinţiţi de către bDuhul Sfânt, având veşmintele lor făcute albe, fiind cpuri şi nepătaţi înaintea lui Dumnezeu, ei nu puteau să se uite la dpăcat decât cu egroază; şi au fost mulţi, nespus de mulţi, care au fost făcuţi puri şi au intrat în odihna Domnului Dumnezeului lor.

13 Şi acum, fraţii mei, aş vrea ca voi să vă umiliţi înaintea lui Dumnezeu şi să aduceţi arod demn de pocăinţă pentru ca şi voi să intraţi în acea odihnă.

14 Da, umiliţi-vă pe voi înşivă, chiar la fel ca şi poporul din zilele lui aMelhisedec, care, de asemenea, a fost un mare preot după acelaşi ordin ca acela despre care eu am vorbit, care, de asemenea, a luat asupra sa marea preoţie pentru veşnicie.

15 Şi a fost acelaşi Melhisedec căruia aAvraam i-a plătit bzeciuieli; da, până şi tatăl nostru, Avraam, a plătit că zeciuială o zecime din toată avuţia sa.

16 Acum, aceste arânduieli au fost date în felul acesta, pentru ca prin aceasta poporul să poată să-L aştepte cu nerăbdare pe Fiul lui Dumnezeu, acesta fiind un bfel de ordin de-al Lui sau acesta fiind ordinul Lui şi pentru ca ei să poată să-L aştepte cu nerăbdare pe El pentru iertarea păcatelor lor, pentru ca ei să poată intra în odihna Domnului.

17 Acum, acest Melhisedec era un rege peste ţara Salemului; iar poporul lui se stricase mult în nedreptate şi în lucruri abominabile; da, toţi oamenii se rătăciseră; erau plini de tot felul de ticăloşii;

18 Dar Melhisedec, având credinţă mare şi primind oficiul înaltei preoţii în acord cu ordinul cel asfânt al lui Dumnezeu, a predicat pocăinţă către poporul său. Şi iată, ei s-au pocăit; iar Melhisedec a stabilit pace în ţară în zilele sale; de aceea, el a fost numit prinţul păcii, căci era regele Salemului; şi a domnit sub tatăl său.

19 Acum, au fost amulţi înaintea lui şi au mai fost mulţi după el, dar bnici unul nu a fost mai mare decât el; de aceea, ei pe el l-au menţionat în mod mai deosobit.

20 Acum, eu nu am nevoie să repet aceasta; ceea ce am spus este îndeajuns. Iată, ascripturile sunt în faţa voastră; dacă vă veţi bopune lor, atunci aceasta va fi distrugerea voastră.

21 Şi acum, s-a întâmplat că atunci când Alma a spus aceste cuvinte către ei, el a întins braţul spre ei şi a strigat cu un glas puternic, zicând: Acum este timpul să vă apocăiţi, pentru că ziua salvării se apropie;

22 Da, şi glasul Domnului vesteşte prin agura îngerilor către toate naţiunile; da, vesteşte că ei vor avea veşti bune despre o mare bucurie; da, şi a făcut să răsune aceste veşti bune printre toţi oamenii Săi, da, chiar şi printre cei care sunt împrăştiaţi pretutindeni pe faţa pământului; de aceea ele au venit la noi.

23 Şi ele ne sunt făcute cunoscute în cuvinte aclare pentru ca noi să le putem înţelege, pentru ca noi să nu greşim; şi aceasta, pentru că suntem brătăcitori într-o ţară străină; de aceea, suntem astfel mult favorizaţi, pentru că avem aceste veşti bune vestite nouă în toate părţile viei noastre.

24 Pentru că, iată, aîngerii vestesc aceasta către mulţi la timpul acesta, în ţara noastră; şi aceasta este pentru scopul de a pregăti inimile copiilor oamenilor ca să primească cuvântul Lui, la timpul venirii Lui în slava Sa.

25 Şi acum, noi aşteptăm numai să auzim vestea cea bună, vestită către noi prin gura îngerilor, despre venirea Lui; pentru ca, timpul vine, noi nu aştim cât de curând. Eu aş dori ca Dumnezeu să facă astfel ca aceasta, să se va întâmple în zilele mele; dar, fie ca aceasta se va întâmpla mai devreme sau mai târziu, de aceasta mă voi bucura.

26 Şi se va face cunoscut oamenilor adrepţi şi sfinţi, prin gura îngerilor, la timpul venirii Lui, că vor fi împlinite cuvintele strămoşilor noştri, aşa după cum au spus ei despre El, care era în acord cu spiritul profeţiei ce era în ei.

27 Şi acum, fraţii mei, îmi adoresc din adâncul inimii, da, cu mare îngrijorare, chiar până la durere, ca voi să ascultaţi de cuvintele mele şi să vă lepădaţi de păcatele voastre şi să nu amânaţi ziua pocăinţei voastre;

28 Ci să vă umiliţi înaintea Domnului şi să strigaţi numele Lui sfânt şi să avegheaţi şi să vă rugaţi fără răgaz pentru ca să nu fiţi bademeniţi mai presus decât ceea ce voi puteţi duce şi astfel să fiţi conduşi de către Spiritul Sfânt, devenind umili, cblânzi, supuşi, răbdători, plini de dragoste şi de îndurare;

29 aAvând credinţă în Domnul; având speranţa că veţi primi viaţă veşnică; având întotdeauna bdragostea de Dumnezeu în inimile voastre pentru ca să fiţi înălţaţi în ziua din urmă şi să intraţi în codihna Lui.

30 Şi Domnul să vă dea pocăinţă pentru ca să nu aduceţi mânia Lui asupra voastră pentru ca să nu fiţi doborâţi în lanţurile aiadului, pentru ca să nu suferiţi cea de-a doua bmoarte.

31 Şi Alma a vorbit mult mai multe cuvinte către popor care nu sunt scrise în această carte.

◀

1a

Avr. 2:9, 11.

◀

2a

D&L 107:2–4.

◀

b

Alma 13:16.

◀

3a

D&L 127:2. GS Alegere; Prerânduire.

◀

b

D&L 138:55–56.

◀

c

Alma 12:25, 30. GS Viaţă premuritoare.

◀

d

D&L 38:2.

◀

e

GS Libertatea de a alege.

◀

f

GS Credinţă.

◀

g

GS (a) Chema, chemat de Dumnezeu, chemare; Preoţie.

◀

4a

Eter 12:10.

◀

b

1 Ne. 17:32–35.

◀

5a

2 Ne. 26:28.

◀

6a

Alma 12:37; 16:17. GS Odihnă.

◀

7a

Evr. 7:3.

◀

b

GS Dumnezeu, divinitate.

◀

8a

D&L 84:33–42. GS Preoţia lui Melhisedec.

◀

9a

GS Înalt preot.

◀

b

2 Ne. 2:6. GS Har.

◀

10a

D&L 84:18–22.

◀

b

GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

11a

Moise 6:59–60.

◀

b

1 Ne. 12:10; Alma 5:21–27; 3 Ne. 27:19–20.

◀

12a

Rom. 8:1–9. GS Sfinţire.

◀

b

GS Duhul Sfânt.

◀

c

GS Pur, puritate.

◀

d

Mosia 5:2; Alma 19:33.

◀

e

Prov. 8:13; Alma 37:29.

◀

13a

Luca 3:8.

◀

14a

D&L 84:14. TJS, Gen. 14:25–40. GS Melhisedec.

◀

15a

GS Avraam.

◀

b

Gen. 14:18–20; Mal. 3:8–10. GS Zeciuială.

◀

16a

GS Rânduieli.

◀

b

GS Simbolism.

◀

18a

GS Preoţia lui Melhisedec.

◀

19a

Hel. 8:18; D&L 84:6–16; 107:40–55.

◀

b

D&L 107:1–4.

◀

20a

GS Scripturi.

◀

b

2 Pet. 3:16; Alma 41:1.

◀

21a

GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

22a

Alma 10:20.

◀

23a

2 Ne. 25:7–8; 31:3; 32:7; Iacov 4:13; Eter 12:39.

◀

b

Iacov 7:26.

◀

24a

Alma 10:10; 39:19.

◀

25a

1 Ne. 10:4; 3 Ne. 1:13.

◀

26a

Amos 3:7; Luca 2:8–11.

◀

27a

Mosia 28:3.

◀

28a

GS (a) Păzi, păzitori; Rugăciune.

◀

b

1 Cor. 10:13.

◀

c

GS Blând, blândeţe; Răbdare.

◀

29a

Alma 7:24.

◀

b

D&L 20:31; 76:116. GS Caritate.

◀

c

D&L 84:24.

◀

30a

GS Condamnare; Iad.

◀

b

GS Moarte spirituală.

Capitolul 14

Alma şi Amulec sunt duşi la închisoare şi bătuţi—Credincioşii şi scripturile lor sfinte sunt arse în foc—Aceşti martiri sunt primiţi de către Domnul în slavă—Zidurile închisorii sunt distruse şi se prăbuşesc—Alma şi Amulec sunt eliberaţi, iar cei care i-au persecutat sunt ucişi. Circa 82–81 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că după ce a terminat de vorbit către popor, mulţi dintre ei au crezut în cuvintele lui şi au început să se pocăiască şi să cerceteze ascripturile.

2 Dar cea mai mare parte a lor a dorit să să-i poată distruge pe Alma şi pe Amulec; pentru că erau mânioşi pe Alma datorită aclarităţii cuvintelor lui către Zeezrom; şi ei, de asemenea, au spus că Amulec i-a bminţit pe ei şi a vorbit insulte la adresa legii lor şi, de asemenea, la adresa învăţătorilor legii şi a judecătorilor lor.

3 Şi ei, de asemenea, au fost mânioşi pe Alma şi Amulec; şi, pentru că au purtat mărturie aşa de limpede împotriva ticăloşiei lor, ei au căutat să-i alunge în secret.

4 Dar s-a întâmplat că nu au făcut-o; ci i-au luat şi i-au legat cu funii puternice şi i-au dus în faţa judecătorului-şef al ţării.

5 Şi oamenii au mers şi au depus mărturie împotriva lor—mărturisind că au vorbit insulte la adresa legii şi a învăţătorilor legii lor şi a judecătorilor ţării, precum şi a tuturor oamenilor care erau în ţară; şi, de asemenea, au depus mărturie că este numai un singur Dumnezeu şi că El trebuia să-L trimită pe Fiul Său printre oameni, dar că El nu trebuia să-i salveze pe aceştia; şi multe lucruri de felul acesta au mărturisit oamenii împotriva lui Alma şi a lui Amulec. Acum, aceasta s-a întâmplat în faţa judecătorului şef al ţării.

6 Şi s-a întâmplat că Zeezrom a fost uimit de cuvintele care fuseseră spuse; şi, de asemenea, a ştiut despre orbirea minţilor, pe care el o cauzase printre oameni prin cuvintele sale mincinoase; iar sufletul lui a început să se atulbure sub bconştiinţa vinovăţiei sale; da, el a început să fie încercuit de jur-împrejur de către chinurile iadului.

7 Şi s-a întâmplat că a început să strige către popor, zicând: Iată, eu sunt avinovat, iar aceşti oameni sunt nepătaţi înaintea lui Dumnezeu. Şi el a început să pledeze pentru ei din acel moment; dar ei l-au insultat, zicând: Eşti şi tu posedat de diavol? Iar ei l-au scuipat şi l-au balungat dintre ei; şi la fel şi pe toţi aceia care credeau în cuvintele care fuseseră spuse de către Alma şi Amulec; şi i-au alungat şi au trimis oameni să arunce cu pietre în ei.

8 Şi şi-au adus nevestele şi copiii laolaltă; şi pe toţi care credeau sau erau învăţaţi să creadă în cuvântul lui Dumnezeu, ei au făcut ca aceştia să fie aruncaţi în foc; şi ei, de asemenea, au adus cronicile lor care conţineau sfintele scripturi şi pe acestea, de asemenea, le-au aruncat în foc pentru ca să ardă şi să fie distruse prin foc.

9 Şi s-a întâmplat că i-au luat pe Alma şi pe Amulec şi i-au dus la locul de caznă pentru ca ei să poată fi martori la distrugerea acelora care erau mistuiţi de foc.

10 Şi atunci când Amulec a văzut durerile femeilor şi copiilor care erau mistuiţi de foc, el, de asemenea, a simţit durere; şi el a spus către Alma: Cum putem noi să fim martori la această scenă îngrozitoare? De aceea, să ne întindem mâinile noastre şi să exercităm aputerea lui Dumnezeu care este în noi şi să-i salvăm pe ei din flăcări.

11 Dar Alma i-a spus: Spiritul mă forţează pe mine să nu-mi întind mâna; căci iată, Domnul îi primeşte pe ei sus la El Însuşi, în aslavă; iar El permite ca ei să facă acest lucru sau ca poporul să le facă lor acest lucru, în acord cu tăria inimilor lor pentru ca bjudecata pe care El o va exercita în mânia Sa asupra lor să fie dreaptă; iar csângele celui dnevinovat va sta ca o mărturie împotriva lor, da, şi va striga cu putere împotriva lor în ultima zi.

12 Acum, Amulec i-a spus lui Alma: Iată, s-ar putea ca ei să ne ardă şi pe noi.

13 Iar Alma a spus: Să fie potrivit voinţei Domnului. Dar iată, lucrarea noastră nu este terminată; de aceea, ei nu ne vor arde.

14 Acum, s-a întâmplat că atunci când trupurile acelora care fuseseră aruncaţi în foc au fost arse, precum şi cronicile care fuseseră aruncate în foc împreună cu ei, judecătorul-şef al ţării a venit şi a stat înaintea lui Alma şi Amulec care erau legaţi; şi i-a lovit pe ei cu mâna peste obraji şi le-a zis: După ceea ce aţi văzut, veţi mai predica iarăşi către acest popor că ei vor fi aruncaţi într-un alac de foc şi pucioasă?

15 Iată, voi vedeţi că nu aveţi puterea să-i salvaţi pe aceia care au fost aruncaţi în foc; şi nici Dumnezeu nu i-a salvat pe ei pentru că erau din credinţa voastră. Şi judecătorul i-a lovit iarăşi peste obraji şi i-a întrebat: Ce aveţi voi de spus la aceasta?

16 Acum, acest judecător era după ordinul şi credinţa lui aNehor, cel care l-a ucis pe Ghedeon.

17 Şi s-a întâmplat că Alma şi Amulec nu i-au răspuns nimic; iar el i-a lovit pe ei iarăşi şi i-a dat pe mâna slujbaşilor ca să fie aruncaţi în închisoare.

18 Şi atunci când ei au fost aruncaţi în închisoare timp de trei zile, au venit mulţi aînvăţători ai legii şi judecători şi preoţi şi învăţători, care erau din credinţa lui Nehor; şi ei au venit în închisoare, ca să-i vadă pe ei şi i-au întrebat pe ei despre multe cuvinte; dar ei nu le-au răspuns nimic.

19 Şi s-a întâmplat că judecătorul a stat înaintea lor şi a zis: De ce nu răspundeţi voi la cuvintele acestor oameni? Nu ştiţi că am puterea să vă dau flăcărilor? Şi le-a poruncit să vorbească; dar ei nu au răspuns nimic.

20 Şi s-a întâmplat că ei au plecat şi s-au dus în drumurile lor, dar s-au întors înapoi în ziua următoare; iar judecătorul iarăşi i-a lovit pe ei peste obraji. Şi mulţi s-au apropiat, de asemenea, şi i-au lovit, zicând: Vreţi voi să staţi iarăşi şi să-i judecaţi pe aceşti oameni şi să condamnaţi legea noastră? Dacă voi aveţi puteri atât de mari, de ce nu vă asalvaţi pe voi înşivă?

21 Şi multe astfel de lucruri le-au spus lor, scrâşnind din dinţi către ei şi scuipându-i şi zicând: Cum vom arăta noi când vom fi condamnaţi?

22 Şi multe astfel de lucruri, da, tot felul de lucruri de acest fel le-au spus ei lor; şi astfel i-au batjocorit pe ei timp de multe zile. Şi nu le-au dat mâncare pentru ca ei să flămânzească şi nici apă pentru ca să fie însetaţi; şi, de asemenea, le-au luat hainele pentru ca să fie goi; şi astfel au fost legaţi cu frânghii puternice şi închişi în închisoare.

23 Şi s-a întâmplat că după ce ei au suferit astfel timp de multe zile (şi aceasta s-a întâmplat în cea de-a douăsprezecea zi, în a zecea lună, în al zecelea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi), judecătorul-şef peste ţara lui Amoniha, precum şi mulţi dintre învăţătorii lor şi învăţătorii legii s-au dus la închisoarea unde Alma şi Amulec erau legaţi cu frânghii.

24 Iar judecătorul-şef a stat înaintea lor şi i-a lovit iarăşi şi le-a spus: Dacă voi aveţi puterea lui Dumnezeu, eliberaţi-vă din aceste legături şi atunci noi vom crede că Domnul va distruge acest popor după cuvintele voastre.

25 Şi s-a întâmplat că ei toţi au înaintat şi i-au lovit pe ei zicând aceleaşi cuvinte, chiar până la ultimul; şi atunci când ultimul cuvânt a fost spus către ei, aputerea lui Dumnezeu a fost asupra lui Alma şi a lui Amulec, iar aceştia s-au ridicat şi au stat pe picioarele lor.

26 Iar Alma a implorat, zicând: Cât de mult trebuie să suferim noi aceste mari asuferinţe, o, Doamne? O, Doamne, dă-ne nouă putere după credinţa noastră care este în Hristos, chiar până la eliberare. Şi ei au rupt frânghiile cu care erau legaţi; şi atunci când oamenii au văzut aceasta, au început să fugă, pentru că frica distrugerii venise asupra lor.

27 Şi s-a întâmplat că frica lor era atât de mare, încât au căzut la pământ şi nu au nimerit uşa care dădea afară din aînchisoare; iar pământul s-a cutremurat cu putere, iar zidurile închisorii s-au crăpat în două, aşa încât au căzut la pământ; iar judecătorul-şef şi învăţătorii legii, preoţii şi învăţătorii care i-au lovit pe Alma şi pe Amulec au fost ucişi de căderea lor.

28 Iar Alma şi Amulec au ieşit din închisoare şi nu erau răniţi; căci Domnul le-a dat putere potrivit credinţei lor care era în Hristos. Şi ei au ieşit direct din închisoare; şi au fost aeliberaţi din legăturile lor; iar închisoarea a căzut la pământ, şi fiecare suflet care era în ea, în afară de Alma şi de Amulec, a fost ucis; iar ei au venit direct în oraş.

29 Acum, oamenii, auzind un mare zgomot, au venit fugind în mare mulţime ca să afle cauza acestuia; şi atunci când i-au văzut pe Alma şi pe Amulec ieşind afară din închisoare şi au văzut că zidurile închisorii căzuseră la pământ, au fost izbiţi de mare frică şi au fugit din prezenţa lui Alma şi a lui Amulec, tot aşa cum o capră împreună cu puiul ei fuge de doi lei; şi astfel au fugit ei din prezenţa lui Alma şi a lui Amulec.

◀

1a

2 Regi 22:8–13. GS Scripturi.

◀

2a

Alma 12:3–7.

◀

b

Alma 10:27.

◀

6a

Alma 15:5.

◀

b

GS Conştiinţă.

◀

7a

Alma 11:21–37.

◀

b

Alma 15:1.

◀

10a

Alma 8:30–31.

◀

11a

GS Slavă.

◀

b

Ps. 37:8–13; Alma 60:13; D&L 103:3. GS Dreptate.

◀

c

GS Martir, martiriu.

◀

d

Mosia 17:10.

◀

14a

Alma 12:17.

◀

16a

Alma 1:7–15.

◀

18a

Alma 10:14; 11:20.

◀

20a

Mat. 27:39–43.

◀

25a

Alma 8:31.

◀

26a

Iac. 5:10–11; Mosia 17:10–20; D&L 121:7–8.

◀

27a

Fapte 16:26; Eter 12:13.

◀

28a

Iacov 4:6; 3 Ne. 28:19–22.

Capitolul 15

Alma şi Amulec se duc la Sidom şi întemeiază o biserică—Alma îl vindecă pe Zeezrom, care se uneşte cu Biserica—Mulţi sunt botezaţi şi Biserica prosperă—Alma şi Amulec se duc la Zarahemla. Circa 81 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că lui Alma şi lui Amulec li s-a poruncit să plece din oraşul acela; şi au plecat şi au ajuns chiar în ţara lui Sidom; şi iată, acolo i-au găsit pe toţi oamenii care plecaseră din ţara lui aAmoniha, care fuseseră balungaţi şi bătuţi cu pietre, pentru că ei credeau în cuvintele lui Alma.

2 Şi ei le-au povestit despre tot ceea ce li se întâmplase anevestelor şi copiilor lor, şi despre ei înşişi, şi despre bputerea lor de eliberare.

3 Şi, de asemenea, Zeezrom zăcea bolnav la Sidom, cu febră mare, care era cauzată de marile suferinţe ale minţii sale din cauza aticăloşiei sale, căci el credea că Alma şi Amulec nu mai erau; şi el credea că aceştia fuseseră ucişi din cauza nedreptăţii sale. Şi acest mare păcat şi celelalte păcate multe ale lui i-au chinuit mintea până când aceasta a devenit foarte îndurerată, neavând nici o scăpare; de aceea, el a început să fie ars de o căldură arzătoare.

4 Acum, când el a auzit că Alma şi Amulec erau în ţara lui Sidom, inima lui a început să prindă curaj; şi le-a trimis imediat un mesaj, dorind ca ei să vină la el.

5 Şi s-a întâmplat că ei au venit imediat, supunându-se mesajului pe care el li-l trimisese; şi s-au dus în casa lui Zeezrom; şi l-au găsit pe acesta în pat, bolnav, fiind foarte slăbit, cu febră mare; şi mintea lui, de asemenea, era în durere foarte mare din cauza nedreptăţilor lui; şi când el i-a văzut, şi-a întins mâna şi s-a rugat de ei să-l vindece.

6 Şi s-a întâmplat că Alma i-a spus, luându-l de mână; aCrezi tu în puterea de Salvare a lui Hristos?

7 Iar el a răspuns şi a zis: Da, cred toate cuvintele pe care tu le-ai propovăduit.

8 Iar Alma a zis: Dacă tu crezi în mântuirea lui Hristos, atunci tu poţi fi avindecat.

9 Iar el a zis: Da, cred potrivit cu cuvintelor tale.

10 Şi apoi, Alma L-a implorat pe Domnul, zicând: O, Doamne, Dumnezeul nostru, ai milă de acest om şi avindecă-l potrivit credinţei lui care este în Hristos.

11 Şi atunci când Alma a spus aceste cuvinte, Zeezrom a asărit în picioare şi a început să meargă; şi aceasta s-a întâmplat pentru marea mirare a tuturor oamenilor; iar vestea despre aceasta s-a dus în toată ţara lui Sidom.

12 Şi Alma l-a botezat pe Zeezrom în Domnul; şi el a început de la acel timp încolo să predice către popor.

13 Şi Alma a întemeiat o biserică în ţara lui Sidom şi a rânduit preoţi şi învăţători în ţară pentru ca aceştia să boteze pentru Domnul pe oricine voia să fie botezat.

14 Şi s-a întâmplat că aceştia erau mulţi; pentru că ei s-au adunat din toate regiunile dimprejurul Sidomului şi au fost botezaţi.

15 Cât despre oamenii care erau în ţara lui Amoniha, ei au rămas mai departe un popor cu inima împietrită şi încăpăţânat; şi nu s-au pocăit de păcatele lor, atribuind diavolului toată puterea lui Alma şi a lui Amulec; pentru că ei erau din credinţa lui aNehor şi nu credeau în pocăinţa păcatelor lor.

16 Şi s-a întâmplat că Alma şi Amulec, Amulec adupă ce si-a apărăsit tot aurul său şi argintul său şi lucrurile sale preţioase care erau în ţara lui Amoniha pentru cuvântul lui Dumnezeu, după ce a fost brespins de către aceia care odată fuseseră prietenii săi, precum şi de către tatăl său şi de către neamurile sale;

17 Prin urmare, după ce Alma a întemeiat biserica de la Sidom, văzând o mare aîncercare, da, văzând că oamenii erau puşi la încercare în legătură cu mândria din inimile lor şi au început să se bumilească înaintea lui Dumnezeu şi au început să se adune laolaltă în sanctuarele lor sa-L cpreaslăvească Dumnezeu în faţa altarului, dveghind şi rugându-se fără încetare pentru ca ei să poată să fie eliberaţi de Satana şi de la emoarte şi de la distrugere—

18 Acum, aşa cum am spus, Alma, după ce a văzut toate aceste lucruri, l-a luat pe Amulec şi s-a dus în ţara lui Zarahemla şi l-a luat la casa lui şi l-a alinat în suferinţele sale şi l-a întărit în Domnul.

19 Şi astfel s-a terminat cel de al zecelea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi.

◀

1a

Alma 16:2–3, 9, 11.

◀

b

Alma 14:7.

◀

2a

Alma 14:8–14.

◀

b

Alma 14:28.

◀

3a

Alma 14:6–7.

◀

6a

Marcu 9:23.

◀

8a

GS (a) Tămădui, tămăduiri.

◀

10a

Marcu 2:1–12.

◀

11a

Fapte 3:1–11.

◀

15a

Alma 1:2–15.

◀

16a

Luca 14:33; Alma 10:4.

◀

b

GS (a) Persecuta, persecuţie.

◀

17a

Alma 16:21.

◀

b

GS Umil, Umilinţă.

◀

c

GS Preaslăvire.

◀

d

GS (a) Păzi, păzitori; Rugăciune.

◀

e

GS Moarte spirituală.

Capitolul 16

Lamaniţii distrug poporul lui Amoniha—Zoram îi conduce pe nefiţi la victorie asupra lamaniţilor—Alma şi Amulec şi mulţi alţii predică cuvântul—Ei propovăduiesc că, după învierea Sa, Hristos va apărea în faţa nefiţilor. Circa 81–77 î.H.

1 Şi s-a întâmplat în cel de al unsprezecelea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi, în cea de a cincea zi a celei de a doua luni, acolo fiind multă pace în ţara lui Zarahemla, nefiind nici un război sau conflict pentru un anumit număr de ani, şi chiar până la cea de a cincea zi a celei de a doua luni în cel de al unsprezecelea an, s-a auzit un strigăt de război peste tot în ţară.

2 Pentru că iată, oştirile lamaniţilor au venit dinspre partea pustiului până la graniţele ţării, chiar până la oraşul lui aAmoniha şi au început să ucidă oamenii şi să distrugă oraşul.

3 Şi acum, s-a întâmplat că înainte ca nefiţii să poată să-şi ridice o oştire destul de mare ca să-i alunge pe aceştia din ţară, ei îi adistruseseră pe oamenii care erau în oraşul lui Amoniha, precum şi pe unii dimprejurul graniţelor lui Noe şi îi luaseră robi pe alţii, în pustiu.

4 Acum, s-a întâmplat că nefiţii doreau să-i capete înapoi pe aceia care fuseseră luaţi robi în pustiu.

5 De aceea, acela care fusese numit căpitan-şef peste oştirile nefiţilor (şi numele lui era Zoram şi avea doi fii, Lehi şi Aha)—acum, Zoram şi cei doi fii ai săi, ştiind că Alma era mare preot în biserică şi auzind că el avea spiritul profeţiei, ei s-au dus de aceea la el şi au dorit să afle de la el dacă Domnul ar dori ca ei să meargă în pustiu în căutarea fraţilor lor care fuseseră luaţi robi de către lamaniţi.

6 Şi s-a întâmplat că Alma L-a aîntrebat pe Domnul despre această problemă. Şi Alma s-a întors şi le-a spus: Iată, lamaniţii vor trece râul Sidom în pustiul de la miazăzi, departe, dincolo de graniţele ţării lui Manti. Şi iată, acolo îi veţi întâlni voi pe ei, la răsărit de râul Sidom, şi acolo Domnul îi va elibera pe fraţii voştri, aceia care au fost luaţi robi de către lamaniţi.

7 Şi s-a întâmplat că Zoram şi fiii lui au trecut râul Sidom cu oştirile lor şi s-au dus dincolo de graniţele lui Manti, în pustiul de la miazăzi, care era în partea de răsărit a râului Sidom.

8 Şi au năvălit peste oştirile lamaniţilor, iar lamaniţii au fost împrăştiaţi şi goniţi în pustiu; şi i-au luat pe fraţii lor care fuseseră luaţi robi de către lamaniţi; şi nici un suflet nu a fost pierdut dintre cei care fuseseră luaţi robi. Şi i-au adus pe fraţii lor ca să-şi stăpânească pământurile.

9 Şi astfel s-a terminat cel de al unsprezecelea an al judecătorilor, lamaniţii fiind alungaţi afară din ţară, iar poporul lui Amoniha fiind adistrus; da, fiecare suflet viu dintre amoniţi a fost bdistrus, precum şi oraşul lor cel mare, despre care ei au spus că Dumnezeu nu-l putea distruge din cauza măreţiei lui.

10 Dar iată, într-o azi a fost lăsat pustiu; şi scheletele au fost sfâşiate de câini şi de sălbăticiunile pustiului.

11 Cu toate acestea, după multe zile, trupurile lor moarte au fost îngrămădite pe faţa pământului şi nu au fost îngropate prea adânc. Şi acum, mirosul era atât de puternic, încât oamenii nu s-au dus ca să stăpânească ţara lui Amoniha timp de mulţi ani. Şi ea a fost numită Pustiul Nehorilor; căci erau din credinţa lui aNehor cei care fuseseră ucişi; iar ţara lor a rămas pustie.

12 Iar lamaniţii nu au mai venit iarăşi cu război împotriva nefiţilor până la cel de al patrusprezecelea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi. Şi astfel, timp de trei ani a avut poporul lui Nefi pace neîntreruptă în ţară.

13 Iar Alma şi Amulec s-au dus şi au predicat pocăinţă către popor în atemplele lor şi sanctuarele lor şi, de asemenea, în bsinagogile lor, care erau construite după felul iudeilor.

14 Şi acelora care voiau să audă cuvintele lor le-au împărtăşit ei cuvântul lui Dumnezeu, fără să aţină seama de persoană, fără întrerupere.

15 Şi astfel au mers Alma şi Amulec şi mult mai mulţi alţii care fuseseră aleşi pentru această lucrare ca să predice cuvântul prin toată ţara. Iar întemeierea bisericilor a devenit generală în toată ţara, în toate regiunile dimprejur, printre tot poporul nefiţilor.

16 Şi nu era nici o ainegalitate între ei; Domnul Şi-a revărsat Spiritul Său asupra tuturor de pe faţa ţării ca să pregătească minţile copiilor oamenilor sau să le pregătească binimile lor ca să primească cuvântul care trebuia să fie propovăduit printre ei la timpul venirii Lui—

17 Pentru ca ei să nu se împietrească împotriva cuvântului, pentru ca ei să nu fie necredincioşi şi să meargă către distrugere, ci ca ei să poată primi cuvântul cu bucurie şi, ca o aramură, să fie altoiţi pe bviţa cea adevărată, pentru ca ei să poată intra în codihna Domnului Dumnezeului lor.

18 Acum, acei apreoţi care s-au dus în popor au predicat împotriva minciunilor de tot felul şi a bînşelătoriilor şi a cinvidiilor, a certurilor şi a răutăţii şi a injuriilor şi a furturilor, tâlhăriilor, crimelor, curviei, precum şi a tuturor felurilor de imoralităţi, strigând că aceste lucruri nu trebuie să fie—

19 Prezicând lucrurile care trebuie să se întâmple în curând; da, prezicând avenirea Fiului lui Dumnezeu, suferinţele şi moartea Lui, precum şi învierea Lui din morţi.

20 Şi mulţi din popor au întrebat despre locul în care Fiul lui Dumnezeu trebuia să vină; şi ei au fost învăţaţi că El va aapărea în faţa lor bdupă învierea Sa; şi poporul a ascultat aceasta cu mare veselie şi bucurie.

21 Şi acum, după ce Biserica s-a întemeiat în toată ţara—având avictorie asupra diavolului, şi cuvântul lui Dumnezeu fiind predicat în curăţenia lui în toată ţara, şi Domnul revărsându-Şi binecuvântările Sale asupra poporului—astfel s-a terminat cel de al patrusprezecelea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi.

◀

2a

Alma 15:1, 15–16.

◀

3a

Alma 9:18.

◀

6a

Alma 43:23–24.

◀

9a

Alma 8:16; 9:18–24; Morm. 6:15–22.

◀

b

Alma 25:1–2.

◀

10a

Alma 9:4.

◀

11a

Alma 1:15; 24:28–30.

◀

13a

2 Ne. 5:16.

◀

b

Alma 21:4–6, 20.

◀

14a

Alma 1:30.

◀

16a

Mosia 18:19–29; 4 Ne. 1:3.

◀

b

GS Inimă frântă.

◀

17a

Iacov 5:24.

◀

b

GS Via Domnului.

◀

c

Alma 12:37; 13:10–13.

◀

18a

Alma 15:13.

◀

b

GS Înşelare, (a) înşela, înşelăciune.

◀

c

GS Invidie.

◀

19a

GS Isus Hristos—Profeţii despre naşterea şi moartea lui Isus Hristos.

◀

20a

2 Ne. 26:9; 3 Ne. 11:7–14.

◀

b

1 Ne. 12:4–6.

◀

21a

Alma 15:17.

O relatare a fiilor lui Mosia, care au renunţat la drepturile lor asupra împărăţiei pentru cuvântul lui Dumnezeu şi s-au dus în ţara lui Nefi ca să le predice lamaniţilor; suferinţele şi eliberarea lor—potrivit cronicii lui Alma.

Cuprinde capitolele 17 până la 27, inclusiv.

Capitolul 17

Fiii lui Mosia au spiritul profeţiei şi al revelaţiei—Ei merg pe drumurile lor diferite ca să declare cuvântul către lamaniţi—Amon se duce în ţara lui Ismael şi devine slujitorul regelui Lamoni—Amon salvează turmele regelui şi îi ucide pe duşmanii lui la apa lui Sebus. Versetele 1-3, circa 77 î.H.; versetul 4, circa 91-77 î.H. şi versetele 5–39, circa 91 î.H.

1 Şi acum, s-a întâmplat că în timp ce Alma călătorea din ţara lui Ghedeon către miazăzi, înspre ţara lui Manti, iată, spre uimirea sa, el s-a aîntâlnit cu bfiii lui Mosia care călătoreau înspre ţara lui Zarahemla.

2 Acum, aceşti fii ai lui Mosia erau cu Alma atunci când îngerul a apărut pentru aprima dată în faţa lui; de aceea, Alma s-a bucurat nespus de mult să-i vadă pe fraţii săi; şi ceea ce a mărit bucuria lui era că aceştia încă mai erau fraţii lui în Domnul; da, şi ei se întăriseră în cunoaşterea adevărului; pentru că ei erau oameni cu bună înţelegere şi bcercetaseră scripturile cu sârguinţă pentru ca să poată cunoaşte cuvântul lui Dumnezeu.

3 Dar aceasta nu este totul; ei se dedaseră la multă rugăciune şi apost; de aceea, aveau spiritul profeţiei şi spiritul revelaţiei şi atunci când bpropovăduiau, ei propovăduiau cu puterea şi autoritatea de la Dumnezeu.

4 Şi ei propovăduiseră cuvântul lui Dumnezeu timp de patrusprezece ani printre lamaniţi, având mult asucces în baducerea multora către cunoaşterea adevărului; da, prin puterea cuvintelor lor, mulţi au fost aduşi în faţa altarului lui Dumnezeu pentru ca să strige numele Lui şi să-şi cmărturisească păcatele în faţa Lui.

5 Acum, acestea sunt împrejurările în care s-au desfăşurat călătoriile lor, deoarece că ei au avut multe suferinţe; au suferit mult, atât în trup, cât şi în minte, cum ar fi foame, sete şi oboseală şi, de asemenea, amuncă multă în spirit.

6 Acum, acestea au fost călătoriile lor: aLuându-şi rămas bun de la tatăl lor, Mosia, în primul an al judecătorilor; brefuzând împărăţia pe care tatăl lor dorea să le-o dea şi aceasta fiind şi dorinţa poporului;

7 Cu toate acestea, ei au plecat din ţara lui Zarahemla şi şi-au luat săbiile şi suliţele, arcurile şi săgeţile şi praştiile; şi aceasta au făcut-o pentru a putea să-şi facă rost de mâncare în timp ce erau în pustiu.

8 Şi astfel, au plecat ei în pustiu împreună cu un grup de oameni pe care i-au ales, ca să meargă în ţara lui Nefi şi să predice cuvântul lui Dumnezeu către lamaniţi.

9 Şi s-a întâmplat că au călătorit timp de multe zile în pustiu şi au postit mult şi s-au arugat mult ca Domnul să le dea o parte din Spiritul Său ca să-i întovărăşească şi să rămână cu ei pentru ca ei să poată fi o bunealtă în mâinile lui Dumnezeu, pentru ca ei să aducă, dacă aceasta va fi posibil, pe confraţii lor, lamaniţii, la cunoaşterea adevărului, la cunoaşterea păcătoşeniei ctradiţiilor strămoşilor lor, care nu erau corecte.

10 Şi s-a întâmplat că Domnul i-a avizitat pe ei cu bSpiritul Său şi le-a zis: Găsiţi cliniştea sufletească. Şi ei au găsit liniştea sufletească.

11 Iar Domnul, de asemenea, le-a spus lor: Duceţi-vă printre lamaniţi, fraţii voştri, şi întemeiaţi cuvântul Meu; şi totuşi, voi trebuie să fiţi arăbdători în suferinţe îndelungate şi în supărări pentru ca voi să le arătaţi lor un exemplu bun în Mine, iar Eu voi face din voi un instrument în mâinile Mele, pentru salvarea multor suflete.

12 Şi s-a întâmplat că inimile fiilor lui Mosia şi ale acelora care erau cu ei au prins curaj ca să se ducă la lamaniţi să le vestească acestora cuvântul lui Dumnezeu.

13 Şi s-a întâmplat că, atunci când au ajuns la graniţele ţării lamaniţilor, s-au aseparat şi s-au despărţit unul de altul, având încredere în Domnul că ei se vor întâlni din nou la sfârşitul brecoltei; căci ei credeau că lucrarea pe care ei o întreprinseseră era mare.

14 Şi cu siguranţă a fost mare, pentru că ei s-au angajat să predice cuvântul lui Dumnezeu către un popor asălbatic şi împietrit şi înfricoşător; un popor care avea plăcere să-i ucidă pe nefiţi şi să-i fure şi să-i jefuiască pe aceştia; iar inimile lor erau îndreptate către bogăţii sau către aur şi argint şi pietre preţioase; şi totuşi, au căutat să obţină aceste lucruri prin crime şi furturi pentru ca să nu muncească pentru ele cu mâinile lor.

15 Astfel, ei erau un popor foarte leneş, mulţi rugându-se la idoli, iar ablestemul lui Dumnezeu căzuse peste ei din cauza btradiţiilor strămoşilor lor; cu toate acestea, făgăduielile Domnului le-au fost date cu condiţia ca ei să se pocăiască.

16 De aceea, acesta a fost amotivul pentru care fiii lui Mosia au întreprins lucrarea lor pentru ca, poate, să-i poată aduce pe aceştia la pocăinţă; pentru ca să poată să-i aducă pe aceştia la cunoaşterea planului mântuirii.

17 De aceea, s-au despărţit unul de altul şi au mers printre ei, fiecare om singur, potrivit cu cuvântul şi cu puterea lui Dumnezeu care i-au fost date lui.

18 Acum, Amon, era şef printre ei sau, mai degrabă, le slujea lor şi a plecat dintre ei după ce i-a abinecuvântat potrivit diferitelor lor poziţii, împărtăşindu-le cuvântul lui Dumnezeu sau binecuvântându-i înainte de plecarea sa; şi astfel şi-au început ei cele câteva călătorii ale lor prin ţară.

19 Iar Amon s-a dus în ţara lui Ismael, ţara fiind numită după fiii lui aIsmael care, de asemenea, deveniseră lamaniţi.

20 Şi atunci când Amon a intrat în ţara lui Ismael, lamaniţii l-au luat şi l-au legat, după cum le era obiceiul să-i lege pe toţi nefiţii care cădeau în mâinile lor şi să-i ducă înaintea regelui; şi astfel, erau lăsaţi la plăcerea regelui ca să-i ucidă sau să-i ţină în robie sau să-i arunce în închisoare ori să-i alunge din ţară, potrivit voinţei şi plăcerii lui.

21 Şi astfel, Amon a fost dus înaintea regelui care era peste ţara lui Ismael; iar numele său era Lamoni; şi era un urmaş al lui Ismael.

22 Şi regele l-a întrebat pe Amon dacă dorinţa lui era să locuiască în ţară printre lamaniţi sau printre oamenii săi.

23 Şi Amon Şi i-a spus: Da, eu doresc să locuiesc cu acest popor un timp; da, poate chiar până în ziua când voi muri.

24 Şi s-a întâmplat că regelui Lamoni i-a plăcut mult de Amon şi a făcut ca legăturile lui să fie desfăcute; şi a dorit ca Amon să ia de nevastă pe una dintre fiicele sale.

25 Dar Amon i-a spus: Nu, dar eu voi fi slujitorul tău. De aceea, Amon a devenit slujitorul regelui Lamoni. Şi s-a întâmplat că a fost pus împreună cu alţi slujitori să păzească turmele lui Lamoni, potrivit obiceiului lamaniţilor.

26 Şi după ce a fost în slujba regelui timp de trei zile, în timp ce se ducea împreună cu slujitorii lamaniţi la locul de adăpare, care era numit apa lui Sebus, iar toţi lamaniţii îşi mânau turmele acolo ca să se adape—

27 Şi acum, în timp ce Amon şi slujitorii regelui îşi mânau turmele la acest loc de adăpare, iată, un anumit număr de lamaniţi, care fuseseră cu turmele lor la apă, au stat şi au împrăştiat turmele lui Amon şi ale slujitorilor regelui; şi le-au împrăştiat în aşa măsură încât ele au fugit în multe părţi.

28 Acum, slujitorii regelui au început să se plângă, zicând: Acum regele ne va ucide pe noi, tot aşa ca şi pe fraţii noştri pentru că turmele lor au fost împrăştiate de ticăloşia acestor oameni. Şi au început să se vaiete, zicând: Iată, turmele noastre sunt deja împrăştiate.

29 Acum, ei s-au jeluit din cauza fricii de a fi ucişi. Acum, când Amon a văzut aceasta, inima lui era plin de bucurie; căci, a zis el, eu voi arăta puterea mea acestor slujitori camarazi ai mei sau puterea care este în mine, înapoind aceste turme regelui, pentru ca să pot să câştig inimile acestor slujitori camarazi ai mei, pentru ca eu să pot să-i conduc pe ei să creadă în cuvintele mele.

30 Şi acum, acestea erau gândurile lui Amon, când a văzut suferinţele acelora pe care el i-a numit să fie fraţii săi.

31 Şi s-a întâmplat că i-a linguşit pe ei cu ale lui cuvinte, zicând: Fraţii mei, fiţi veseli şi să mergem în căutarea turmelor; şi noi le vom aduna laolaltă şi le vom aduce înapoi la locul de adăpare; şi astfel, vom păstra turmele pentru rege şi acesta nu ne va ucide.

32 Şi s-a întâmplat că ei au mers în căutarea turmelor şi l-au urmat pe Amon şi s-au grăbit cu multă iuţeală, şi au ajuns din urmă turmele regelui şi le-au adunat pe acestea iarăşi laolaltă la locul de adăpare.

33 Iar oamenii aceia iarăşi s-au ridicat şi au împrăştiat turmele; dar Amon a spus către fraţii săi: Încercuiţi turmele de jur-împrejur pentru ca ele să nu se mai împrăştie; iar eu mă duc să mă cert cu oamenii aceştia care împrăştie turmele noastre.

34 De aceea, au făcut aşa cum Amon le-a poruncit şi el s-a dus şi s-a certat cu aceia care stătuseră la apele lui Sebus; şi ei nu erau în număr mic.

35 De aceea, ei nu s-au temut de Amon, căci au crezut că unul dintre oamenii lor îl va ucide după plăcerea lor, pentru că ei nu ştiau că Domnul îi făgăduise lui Mosia că El îi va aelibera pe fiii lui dintre mâinile acestora; şi nici nu ştiau nimic despre Domnul; de aceea îşi găseau ei bucurie în a-i distruge pe fraţii lor; şi de aceea au împrăştiat ei turmele regelui.

36 Dar aAmon a înaintat şi a început să arunce cu pietre în ei, cu praştia sa; da, cu putere mare a aruncat el pietre cu praştia printre ei; şi astfel, a ucis un banumit număr dintre ei într-atât, încât ei au început să fie uimiţi de puterea lui; cu toate acestea, erau mânioşi din cauza uciderii fraţilor lor şi erau hotărâţi ca el să cadă; de aceea, văzând că nu cputeau să-l lovească cu pietrele lor, au înaintat cu bâte ca să-l ucidă.

37 Dar iată, fiecărui om care-şi ridica bâta ca să-l lovească pe Amon, acesta îi reteza braţele cu sabia sa; căci el a rezistat la loviturile lor, retezându-le braţele cu muchia sabiei sale într-atât, încât ei au început să se mire şi au început să fugă din faţa lui; da, iar ei nu erau puţini la număr; şi el i-a pus pe ei să fugă prin puterea braţului său.

38 Acum, şase dintre ei căzuseră de praştie, dar el nu a ucis pe nici unul, decât pe conducătorul lor, cu sabia sa; şi a retezat atât de multe braţe de-ale lor câte erau ridicate împotriva lui şi acestea nu erau puţine.

39 Şi atunci când i-a alungat pe ei până departe, s-a reîntors, iar ei şi-au adăpat turmele şi le-au întors pe acestea la păşunea regelui, cărând cu ei braţele care fuseseră retezate de sabia lui Amon, ale acelora care au căutat să-l ucidă pe el; şi acestea au fost duse regelui ca mărturie a lucrurilor pe care le-au făcut.

◀

1a

Alma 27:16.

◀

b

Mosia 27:34.

◀

2a

Mosia 27:11–17.

◀

b

GS Scripturi.

◀

3a

GS (a) Posti, post; Rugăciune.

◀

b

GS (a) Învăţa, învăţător—A preda cu Spiritul.

◀

4a

Alma 29:14.

◀

b

GS Munca misionară.

◀

c

GS Mărturisire, (a) mărturisi.

◀

5a

Alma 8:10.

◀

6a

Mosia 28:1, 5–9.

◀

b

Mosia 29:3.

◀

9a

Alma 25:17. GS Rugăciune.

◀

b

Mosia 23:10; Alma 26:3.

◀

c

Alma 3:10–12.

◀

10a

D&L 5:16.

◀

b

GS Duhul Sfânt.

◀

c

Alma 26:27.

◀

11a

Alma 20:29. GS Răbdare.

◀

13a

Alma 21:1.

◀

b

Mat. 9:37.

◀

14a

Mosia 10:12.

◀

15a

Alma 3:6–19; 3 Ne. 2:15–16.

◀

b

Alma 9:16–24; 18:5.

◀

16a

Mosia 28:1–3.

◀

18a

GS (a) Binecuvânta, binecuvântat, binecuvântare.

◀

19a

1 Ne. 7:4–6.

◀

35a

Mosia 28:7; Alma 19:22–23.

◀

36a

Eter 12:15.

◀

b

Alma 18:16.

◀

c

Alma 18:3.

Capitolul 18

Regele Lamoni crede că Amon este Marele Spirit—Amon îl învaţă pe rege despre crearea lumii, despre lucrările lui Dumnezeu pentru oameni şi despre mântuirea care vine prin Hristos—Lamoni crede şi cade la pământ ca şi cum ar fi fost mort. Circa 90 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că regele Lamoni a făcut ca slujitorii săi să înainteze şi să mărturisească despre toate lucrurile pe care ei le văzuseră privind această problemă.

2 Şi când toţi au mărturisit despre lucrurile pe care le-au văzut şi el a aflat despre devotamentul lui Amon în păstrarea turmelor lui, şi, de asemenea, despre puterea lui mare în lupta împotriva acelora care au căutat să-l ucidă, a fost nespus de mirat şi a zis: Cu siguranţă, acesta este mai mult decât un om. Iată, nu este acesta Marele Spirit care va trimite pedepse mari asupra acestui popor din cauza crimelor lui?

3 Iar ei au răspuns regelui şi au zis: Dacă el este Marele Spirit sau este un om, noi nu ştim; dar atâta ştim, că el nu apoate fi ucis de către duşmanii regelui; şi nici ei nu pot împrăştia turmele regelui atunci când el este cu noi, datorită dibăciei şi puterii lui mari; de aceea, noi ştim că este un prieten al regelui. Şi acum, o, rege, noi nu credem că un om are atât de mare putere, pentru că noi ştim că el nu poate fi ucis.

4 Şi acum, când regele a auzit aceste cuvinte, le-a spus: Acum ştiu că acesta este Marele Spirit; şi El a pogorât la acest timp ca să păstreze vieţile voastre pentru ca eu să nu vă aucid pe voi aşa cum am făcut cu fraţii voştri. Acum, acesta este Marele Spirit despre care au vorbit strămoşii noştri.

5 Acum, aceasta era tradiţia lui Lamoni, pe care el o primise de la tatăl său, şi anume, că exista un aMare Spirit. În ciuda faptului că ei credeau într-un Mare Spirit, ei presupuneau că tot ceea făceau ei era drept; cu toate acestea, Lamoni a început să se teamă nespus de mult pentru răutatea pe care a făcut-o ucigându-i pe slujitorii săi;

6 Pentru că, a ucis pe mulţi dintre ei pentru că fraţii lor împrăştiaseră turmele la locul de adăpare; şi astfel, pentru că avuseseră turmele împrăştiate, ei au fost ucişi.

7 Acum, era obiceiul acestor lamaniţi să stea pe lângă apele Sebusului ca să împrăştie turmele oamenilor pentru ca astfel ei să poată să mâne departe pe multe dintre cele care erau împrăştiate, către ţara lor proprie, acesta fiind un obicei de jefuială printre ei.

8 Şi s-a întâmplat că regele Lamoni i-a întrebat pe slujitorii săi, zicând: Unde este acest om care are o putere atât de mare?

9 Iar ei i-au spus: Iată, hrăneşte caii tăi. Acum, regele le-a poruncit slujitorilor săi, mai înainte de timpul adăpării turmelor sale, ca să pregătească ei caii şi carele lui şi să-l ducă până în ţara lui Nefi; pentru că acolo fusese organizată o mare petrecere în ţara lui Nefi de către tatăl lui Lamoni, care era rege peste întreaga ţară.

10 Acum, când regele Lamoni a auzit că Amon pregătea caii şi carele sale, el a fost şi mai uimit datorită devotamentului lui Amon, zicând: Cu siguranţă, nici un slujitor nu a fost printre toţi slujitorii mei atât de devotat ca acest om; căci el chiar îşi aduce aminte de toate poruncile mele ca să le execute.

11 Acum, eu ştiu cu siguranţă că acesta este Marele Spirit; şi aş dori ca El să vină la mine, dar nu îndrăznesc.

12 Şi s-a întâmplat că atunci când Amon a fost gata cu pregătirea cailor şi a carelor pentru rege şi slujitorii lui, el a venit la rege şi a văzut că faţa regelui era schimbată; de aceea, era pe punctul de a pleca din prezenţa lui.

13 Şi unul dintre slujitorii regelui i-a spus, Rabana, care înseamnă, dacă este tălmăcit, rege puternic sau mare, considerând că regii lor erau puternici; şi astfel i-a spus: Rabana, regele, doreşte ca tu să stai.

14 De aceea, Amon s-a întors către rege şi i-a spus: Ce doreşti să fac pentru tine, o, rege? Iar regele nu i-a răspuns lui timp de mai mult de o oră, după timpul lor, căci nu ştia ce să-i spună.

15 Şi s-a întâmplat că Amon a zis iarăşi către el: Ce doreşti tu de la mine? Dar regele nu i-a răspuns.

16 Şi s-a întâmplat că Amon fiind plin de Spiritul lui Dumnezeu, el a ghicit agândurile regelui. Şi el i-a spus: Pentru că tu ai auzit că i-am apărat pe slujitorii tăi şi turmele tale şi am ucis pe şapte dintre fraţii lor cu praştia şi cu sabia şi le-am retezat braţele altora ca să apăr turmele tale şi pe slujitorii tăi; iată, este acesta motivul pentru care tu te minunezi?

17 Eu îţi spun ţie, pentru care uimirea ta este atât de mare? Iată, eu sunt un om şi sunt slujitorul tău; de aceea, orice doreşti şi este drept, aceea voi face.

18 Acum, când regele a auzit aceste cuvinte s-a minunat iarăşi, fiindcă a văzut că Amon putea să-i aghicească gândurile; dar, cu toate acestea, regele Lamoni şi-a deschis gura şi i-a spus: Cine eşti tu? Eşti tu acel Mare Spirit care bcunoaşte toate lucrurile?

19 Amon a răspuns şi i-a spus: Nu, nu sunt eu.

20 Şi regele a zis: Cum de cunoşti tu gândurile din inima mea? Tu poţi să vorbeşti cu curaj şi să-mi spui despre aceste lucruri; şi, de asemenea, spune-mi prin ce putere ai ucis şi ai retezat braţele fraţilor mei care au împrăştiat turmele mele—

21 Şi acum, dacă tu vei vrea să-mi spui despre aceste lucruri, atunci orice doreşti eu îţi voi da; şi dacă va fi nevoie, te voi apăra cu oştirile mele; dar ştiu că tu eşti mai puternic decât ele toate; cu toate acestea, orice doreşti de la mine îţi voi da.

22 Acum, Amon fiind înţelept şi totuşi inofensiv, el i-a spus lui Lamoni: Vrei tu să asculţi de cuvintele mele dacă îţi spun prin ce putere am făcut toate aceste lucruri? Şi acesta este lucrul pe care îl doresc de la tine.

23 Iar regele i-a răspuns şi a zis: Da, voi crede toate cuvintele tale. Şi astfel, el a fost prins cu dibăcie.

24 Iar Amon a început sa-i vorbească cu acuraj şi i-a zis: Crezi tu că este un Dumnezeu?

25 Şi el a răspuns şi a spus către el: Eu nu ştiu ce înseamnă aceasta.

26 Şi apoi, Amon a spus: Crezi tu că este un Mare Spirit?

27 Şi el a răspuns, Da.

28 Şi Amon a zis: Acesta este Dumnezeu. Iar Amon i-a spus iarăşi: Crezi tu că acest Mare Spirit, care este Dumnezeu, a făcut toate lucrurile care sunt în cer şi pe pământ?

29 Şi el a zis: Da, eu cred că El a făcut toate lucrurile care sunt pe pământ; dar eu nu cunosc cerurile.

30 Şi Amon i-a spus: Cerurile sunt un loc unde Dumnezeu locuieşte şi toţi îngerii Lui cei sfinţi.

31 Şi regele Lamoni a zis: Este acesta deasupra pământului?

32 Şi Amon a zis: Da, şi El priveşte în jos către copiii oamenilor; iar El cunoaşte toate agândurile şi intenţiile inimii; pentru că de mâna Lui au fost ele toate făcute de la început.

33 Şi regele Lamoni a spus: Eu cred toate aceste lucruri pe care le-ai vorbit. Eşti tu trimis de către Dumnezeu?

34 Amon i-a spus: Eu sunt un om; iar aomul a fost creat la început după înfăţişarea lui Dumnezeu şi eu sunt chemat de către Spiritul Sfânt al Lui ca să bpropovăduiesc aceste lucruri către acest popor, pentru ca el să poată fi adus la cunoaşterea a ceea ce este drept şi adevărat;

35 Iar o parte din acel aSpirit trăieşte în mine, care îmi dă mie bcunoaştere şi, de asemenea, putere potrivit credinţei şi dorinţelor mele care sunt în Dumnezeu.

36 Acum, când Amon a spus aceste cuvinte, el a început cu crearea lumii şi, de asemenea, cu crearea lui Adam şi i-a spus toate lucrurile despre căderea omului şi a aexplicat şi a pus în faţa lui cronicile şi bscripturile sfinte ale oamenilor care fuseseră spuse de către cprofeţi, chiar până în momentul în care tatăl lor, Lehi, a plecat din Ierusalim.

37 Şi el, de asemenea, le-a repetat lor (regelui şi slujitorilor lui) toate călătoriile strămoşilor lor în pustiu şi toate suferinţele lor din cauza foamei şi a setei şi a chinurilor lor şi aşa mai departe.

38 Şi el, de asemenea, le-a repetat despre răzvrătirile lui Laman şi Lemuel şi despre fiii lui Ismael, da, despre toate răzvrătirile lor le-a povestit; şi le-a dezvăluit despre toate cronicile şi scripturile în momentul în care Lehi a plecat din Ierusalim până în prezent.

39 Dar aceasta nu este totul; căci le-a dezvăluit despre aplanul mântuirii care a fost pregătit încă de la începutul lumii; şi, de asemenea, le-a făcut cunoscut despre venirea lui Hristos; şi toate lucrările Domnului le-a făcut el cunoscute lor.

40 Şi s-a întâmplat că după ce a spus toate aceste lucruri şi le-a dezvăluit regelui, regele a crezut toate cuvintele lui.

41 Şi a început să-L implore pe Domnul, zicând: O, Doamne, ai milă; potrivit amilei Tale mari pe care Tu ai avut-o faţă de poporul lui Nefi, ai milă de mine şi de poporul meu.

42 Şi acum, când a spus aceasta, el a căzut la pământ ca şi cum ar fi fost mort.

43 Şi s-a întâmplat că slujitorii lui l-au luat şi l-au dus la nevasta lui şi l-au pus în pat; iar el a zăcut ca şi cum ar fi fost mort, timp de două zile şi două nopţi; iar nevasta lui şi fiii lui şi fiicele lui l-au jelit după obiceiul lamaniţilor, jelind mult pierderea lui.

◀

3a

Alma 17:34–38.

◀

4a

Alma 17:28–31.

◀

5a

Alma 19:25–27. GS Dumnezeu, divinitate.

◀

16a

Alma 12:3.

◀

18a

GS Discernământ, darul.

◀

b

GS Dumnezeu, divinitate.

◀

24a

Alma 38:12.

◀

32a

Amos 4:13; 3 Ne. 28:6; D&L 6:16.

◀

34a

Mosia 7:27; Eter 3:13–16.

◀

b

GS (a) Învăţa, învăţător—A preda cu Spiritul.

◀

35a

GS Inspiraţie, (a) inspira.

◀

b

GS Cunoaştere.

◀

36a

Mosia 1:4; Alma 22:12; 37:9.

◀

b

GS Scripturi.

◀

c

Fapte 3:18–21.

◀

39a

GS Planul mântuirii.

◀

41a

GS Milostiv, milostenie, milă.

Capitolul 19

Lamoni primeşte lumina vieţii celei fără de sfârşit şi Îl vede pe Mântuitor—Cei din casa lui cad în extaz, iar mulţi dintre ei văd îngeri—Amon este salvat în mod miraculos—El îi botează pe mulţi şi întemeiază o biserică printre ei. Circa 90 î.H.

1 Şi s-a întâmplat, că după două zile şi două nopţi, ei erau pe punctul să ia trupul lui şi să-l pună într-un mormânt pe care îl făcuseră cu scopul de a-i îngropa pe morţii lor.

2 Acum, regina, auzind de faima lui Amon, a trimis şi a dorit ca el să vină la ea.

3 Şi s-a întâmplat că Amon a făcut aşa cum i s-a poruncit şi a venit la regină şi a dorit să afle ce voia să facă el.

4 Iar ea i-a spus: Slujitorii bărbatului meu mi-au făcut mie cunoscut că eşti un aprofet al unui Dumnezeu Sfânt şi că ai puterea să faci lucrări mari în numele Lui;

5 De aceea, dacă aşa este cazul, atunci aş vrea ca tu să te duci înăuntru şi să-l vezi pe bărbatul meu, căci a fost întins pe patul lui timp de două zile şi două nopţi; iar unii zic că el nu este mort, dar alţii zic că este mort şi că duhneşte şi că trebuie să fie pus în mormânt; dar după mine, el nu duhneşte.

6 Acum, aceasta era ceea ce Amon dorea, căci ştia că regele Lamoni era sub puterea lui Dumnezeu; el ştia că avălul întunecat al necredinţei era aruncat la o parte de pe mintea lui şi că lumina care îi luminase mintea, care era blumina slavei lui Dumnezeu, care era o lumină minunată a bunătăţii Lui—da, această lumină a trezit atâta bucurie în sufletul lui, norul de întuneric fiind risipit, şi că lumina vieţii fără de sfârşit era aprinsă în sufletul lui, da, el ştia că aceasta pusese stăpânire pe trupul lui firesc şi că era dus pentru Dumnezeu—

7 De aceea, ceea ce regina a dorit de la el era singura lui dorinţă. De aceea, a intrat înăuntru ca să-l vadă pe rege, aşa cum regina dorise ca el să facă; şi l-a văzut pe rege şi a ştiut că nu era mort.

8 Şi i-a spus reginei: El nu este mort, ci doarme în Dumnezeu, iar mâine se va ridica iarăşi; de aceea, nu îl îngropa.

9 Şi Amon i-a spus ei: Crezi tu aceasta? Iar i-a spus lui: Eu nu am avut nici un martor în afară de cuvântul tău şi cuvântul slujitorilor noştri; cu toate acestea, cred că aşa va fi, precum ai zis.

10 Şi Amon a grăit către ea: Binecuvântată eşti tu datorită credinţei tale nespuse; eu îţi zic, femeie, asemenea acredinţă nu a mai fost în tot poporul nefiţilor.

11 Şi s-a întâmplat că ea a vegheat la patul bărbatului său din acel moment, chiar până la momentul din ziua următoare când Amon a anunţat că el trebuia să se ridice.

12 Şi s-a întâmplat că el s-a ridicat, potrivit cuvintelor lui Amon; şi cum se ridica, el şi-a întins mâna către femeie şi a zis: Binecuvântat fie numele lui Dumnezeu şi binecuvântată eşti tu.

13 Căci tot aşa de sigur cum tu trăieşti, iată, eu L-am văzut pe Mântuitorul meu; iar El va veni şi va fi anăscut de către o bfemeie; şi El va mântui toată omenirea care crede în numele Său. Acum, când a spus aceste cuvinte, inima lui crescuse în el, iar el a căzut iarăşi de bucurie; iar regina, de asemenea, a căzut, fiind cuprinsă de către Spirit.

14 Acum Amon, văzând Spiritul Domnului revărsat potrivit arugăciunilor sale asupra lamaniţilor, fraţii săi, care au fost cauza atât de multor jeluiri printre nefiţi sau în poporul lui Dumnezeu din cauza nedreptăţilor lor şi a bobiceiurilor lor, el a căzut în genunchi şi a început să-şi reverse sufletul în rugăciune şi în mulţumiri aduse lui Dumnezeu pentru ceea ce făcuse El pentru fraţii lui; şi el, de asemenea, a fost cuprins de cbucurie; şi astfel, toţi trei au dcăzut la pământ.

15 Acum, când slujitorii regelui au văzut că ei căzuseră, ei, de asemenea, au început să-L implore pe Dumnezeu, pentru că frica Domnului venise şi asupra lor, căci aei au fost aceia care stătuseră înaintea regelui şi-i mărturisiseră despre marea putere a lui Amon.

16 Şi s-a întâmplat că au strigat numele Domnului, cu puterea lor, chiar până când cu toţii au căzut la pământ în afară de una dintre femeile lamanite, al carei nume era Abiş, ea fiind convertită în Domnul cu mulţi ani înainte, datorită unei viziuni remarcabile a tatălui ei—

17 Astfel, fiind convertită în Domnul, dar nefăcând cunoscut lucrul acesta niciodată, atunci când ea a văzut că toţi slujitorii lui Lamoni căzuseră la pământ şi, de asemenea, şi stăpâna ei, regina, precum şi regele, iar Amon zăcea întins la pământ, ea a ştiut că aceasta era puterea lui Dumnezeu; şi presupunând că această ocazie, de a face cunoscut poporului ceea ce li se întâmplase lor, şi că vederea acestei scene îi va aface pe ei să creadă în puterea lui Dumnezeu, ea a alergat din casă în casă, făcând lucrul acesta cunoscut poporului.

18 Şi ei au început să se adune laolaltă în casa regelui. Şi o mulţime de oameni s-a adunat şi, spre mirarea lor, l-au văzut pe rege şi pe regină şi pe slujitori zăcând la pământ; şi ei toţi zăceau ca şi cum ar fi fost morţi; şi ei, de asemenea, l-au văzut pe Amon şi, iată, el era un nefit.

19 Şi acum, oamenii au început să cârtească între ei; unii zicând că era un mare rău care venise peste ei sau peste rege şi casa lui, pentru că el acceptase ca nefitul să arămână în ţară.

20 Dar alţii i-au contrazis, zicând: Regele a adus acest rău asupra casei sale pentru că el i-a ucis pe slujitorii săi care avuseseră turmele împrăştiate la aapele lui Sebus.

21 Şi ei, de asemenea, au fost contrazişi de către acei oameni care stătuseră la apele lui Sebus şi aîmprăştiaseră turmele care aparţineau regelui, pentru că erau mânioşi pe Amon din cauza numărului celor pe care el îi ucisese dintre fraţii lor la apele lui Sebus în timp ce apărau turmele regelui.

22 Acum, unul dintre ei, al cărui frate fusese aucis de către sabia lui Amon, fiind nespus de mânios pe Amon, şi-a scos sabia şi a înaintat ca s-o lase să cadă asupra lui Amon, ca să-l ucidă; şi cum îşi ridica sabia ca să-l lovească, iată, el a căzut mort.

23 Acum, noi vedem că Amon nu putea să fie ucis, căci aDomnul îi spusese lui Mosia, tatăl lui: Eu îl voi păstra pe el, şi lui i se va întâmpla după credinţa ta—de aceea, Mosia l-a bîncredinţat pe el Domnului.

24 Şi s-a întâmplat că atunci când mulţimea a văzut că omul care ridicase sabia ca să-l ucidă pe Amon căzuse mort, frica a venit asupra lor şi nu au îndrăznit să-şi întindă mâna ca să-l atingă pe el sau pe oricare dintre cei care căzuseră; şi au început iarăşi să se minuneze care putea să fie cauza acestei puteri atât de mari sau ce ar putea să însemne toate aceste lucruri.

25 Şi s-a întâmplat că erau mulţi printre ei care ziceau că Amon era aMarele Spirit, iar alţii ziceau că el era trimis de către Marele Spirit;

26 Şi alţii i-au contrazis pe toţi zicând că era un monstru care fusese trimis de către nefiţi ca să-i chinuie pe ei.

27 Şi erau unii care ziceau că Amon era trimis de către Marele Spirit pentru ca să-i chinuie pe ei din cauza nedreptăţilor lor; şi că era Marele Spirit care întotdeauna i-a ajutat pe nefiţi şi care întotdeauna i-a eliberat pe aceştia din mâinile lor; şi au zis că era acest Mare Spirit care distrusese atât de mulţi dintre fraţii lor, lamaniţii.

28 Şi astfel, vrajba dintre ei a început să fie nespus de aprinsă. Şi în timp ce se certau în felul acesta, aslujitoarea care făcuse mulţimea să se adune laolaltă a venit şi, când a văzut vrajba din mulţime, ea a fost nespus de supărată, chiar până la lacrimi.

29 Şi s-a întâmplat că ea s-a dus şi a luat-o pe regină de mână pentru ca s-o poată ridica de la pământ; şi imediat după ce i-a atins mâna, ea s-a ridicat şi a stat pe picioarele sale şi a strigat cu o glas puternic, zicând: O, Isus Cel binecuvântat, care m-a salvat pe mine de la un iad aîngrozitor! O, Dumnezeu Cel binecuvântat, ai bmilă de acest popor!

30 Şi atunci când ea a spus aceasta, a bătut din palme, fiind plină de bucurie, spunând multe cuvinte care nu au fost înţelese; şi când ea a făcut aceasta, l-a luat de mână pe regele Lamoni şi iată, el s-a ridicat şi a stat pe picioarele sale.

31 Şi el imediat, văzând vrajba dintre oamenii lui, a înaintat şi a început să-i contrazică şi să-i înveţe acuvintele pe care le auzise din gura lui Amon; şi toţi cei care au auzit cuvintele lui au crezut şi s-au convertit în Domnul.

32 Dar erau mulţi printre ei care nu voiau să audă cuvintele lui; de aceea, aceştia s-au dus pe drumul lor.

33 Şi s-a întâmplat că atunci când Amon s-a ridicat, el, de asemenea, le-a slujit lor; şi tot aşa au făcut şi toţi slujitorii lui Lamoni; şi ei toţi au declarat către popor acelaşi lucru—că inimile lor au fost aschimbate; că nu mai aveau nici o dorinţă de a face brău.

34 Şi iată, mulţi au vestit poporului că au văzut aîngeri şi că au vorbit cu ei; şi astfel, le-au spus lucruri despre Dumnezeu şi despre dreptatea Lui.

35 Şi s-a întâmplat că erau mulţi care au crezut în cuvintele lor; şi toţi cei care au crezut, au fost abotezaţi; şi ei au devenit un popor drept; şi ei au întemeiat o biserică la ei.

36 Şi astfel, lucrarea Domnului a început printre lamaniţi; astfel Domnul a început să-Şi reverse Spiritul Său asupra lor; şi noi vedem că braţul Său este întins către atoţi oamenii care se pocăiesc şi cred în numele Lui.

◀

4a

GS Profet.

◀

6a

2 Cor. 4:3–4. GS Văl.

◀

b

GS Lumină, Lumina lui Hristos.

◀

10a

Luca 7:9. GS Credinţă.

◀

13a

GS Isus Hristos—Profeţii despre naşterea şi moartea lui Isus Hristos.

◀

b

1 Ne. 11:13–21.

◀

14a

D&L 42:14.

◀

b

Mosia 1:5.

◀

c

GS Bucurie.

◀

d

Alma 27:17.

◀

15a

Alma 18:1–2.

◀

17a

Mosia 27:14.

◀

19a

Alma 17:22–23.

◀

20a

Alma 17:26; 18:7.

◀

21a

Alma 17:27; 18:3.

◀

22a

Alma 17:38.

◀

23a

Mosia 28:7; Alma 17:35.

◀

b

GS (a se) Încrede.

◀

25a

Alma 18:2–5.

◀

28a

Alma 19:16.

◀

29a

1 Ne. 14:3.

◀

b

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

31a

Alma 18:36–39.

◀

33a

GS Născut din nou, născut din Dumnezeu.

◀

b

Mosia 5:2; Alma 13:12.

◀

34a

GS Îngeri.

◀

35a

GS Botez, (a) boteza.

◀

36a

2 Ne. 26:33; Alma 5:33.

Capitolul 20

Domnul îl trimite pe Amon la Midoni ca să-i elibereze pe fraţii lui închişi—Amon şi Lamoni îl întâlnesc pe tatăl lui Lamoni, care este rege peste întreaga ţară—Amon îl forţează pe bătrânul rege să-i elibereze pe fraţii lui. Circa 90 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că atunci când ei au întemeiat o biserică în ţara aceea, regele Lamoni a dorit ca Amon să meargă cu el în ţara lui Nefi pentru ca să-l arate pe el tatălui său.

2 Şi glasul Domnului a venit către Amon, zicând: Tu nu trebuie să te duci în ţara lui Nefi pentru ca, ci iată, regele va căuta să-ţi ia viaţa; ci trebuie să te duci în ţara lui Midoni; pentru ca, iată, fratele tău, Aaron, precum şi Mulochi şi Ama sunt în închisoare.

3 Acum s-a întâmplat că atunci când Amon a auzit aceasta, i-a spus lui Lamoni: Iată, fratele meu şi fraţii sunt în închisoare la Midoni şi eu merg ca să pot să-i eliberez.

4 Acum, Lamoni i-a spus lui Amon: Eu ştiu că, în aputerea Domnului, tu poţi face orice lucru. Dar iată, voi merge cu tine în ţara lui Midoni; căci regele ţării lui Midoni, al cărui nume este Antiomno, este un prieten de-al meu; de aceea, merg în ţara lui Midoni ca să-l măgluesc pe regele ţării, iar el îi va scoate pe fraţii tăi afară din bînchisoare. Acum, Lamoni a grăit către el: Cine ţi-a spus că fraţii tăi sunt în închisoare?

5 Iar Amon i-a spus: Nimeni nu mi-a spus în afară de Dumnezeu; iar El mi-a spus: Du-te şi-i eliberează pe fraţii tăi, căci ei sunt în închisoare în ţara lui Midoni.

6 Acum, când Lamoni a auzit aceasta, a pus ca slujitorii săi să pregătească acaii şi carele sale.

7 Iar el i-a spus lui Amon: Vino, eu voi merge cu tine jos în ţara lui Midoni şi acolo voi pleda în faţa regelui ca el să-i scoată pe fraţii tăi afară din închisoare.

8 Şi s-a întâmplat că în timp ce Amon şi Lamoni călătoreau într-acolo, ei l-au întâlnit pe tatăl lui Lamoni, care era rege apeste întreaga ţară.

9 Şi iată, tatăl lui Lamoni i-a spus: De ce nu ai venit tu la apetrecerea din ziua aceea mare când am făcut o petrecere pentru fiii mei şi pentru poporul meu?

10 Şi, de asemenea, a zis: Încotro te duci tu împreună cu acest nefit, care este unul dintre copiii unui amincinos?

11 Şi s-a întâmplat că Lamoni i-a repetat lui unde se ducea, căci el se temea să nu-l insulte.

12 Şi el, de asemenea, i-a spus motivul pentru care a rămas în ţara sa şi nu s-a dus la petrecerea tatălui său pe care acesta a pregătit-o.

13 Şi acum, când Lamoni i-a repetat lui toate aceste lucruri, iată, spre uimirea sa, tatăl său a fost mânios pe el şi a zis: Lamoni, urmează ca tu să-i eliberezi pe aceşti nefiţi, care sunt fiii unui mincinos. Iată, el i-a jefuit pe strămoşii noştri; şi acum şi copiii lui au venit peste noi pentru ca prin înşelătoriile lor şi minciunile lor să ne înşele, pentru ca iarăşi să ne jefuiască de avuţia noastră.

14 Acum, tatăl lui Lamoni i-a dat lui poruncă să-l ucidă pe Amon cu sabia. Şi i-a mai dat poruncă să nu se ducă în ţara lui Midoni, ci să se reîntoarcă împreună cu el în ţara lui aIsmael.

15 Dar Lamoni i-a spus: Nu-l voi ucide pe Amon şi nici nu mă voi reîntoarce în ţara lui Ismael, ci mă voi duce în ţara lui Midoni ca să-i eliberez pe fraţii lui Amon, şi ştiu că ei sunt oameni drepţi şi profeţi sfinţi ai Dumnezeului Cel adevărat.

16 Acum, când tatăl lui a auzit aceste cuvinte, a fost mânios pe el şi şi-a scos sabia ca să-l doboare la pământ.

17 Dar Amon a înaintat şi i-a spus: Iată, tu nu-l vei ucide pe fiul tău; cu toate acestea, ar fi amai bine dacă el ar cădea, mai degrabă decât tine căci iată, el s-a bpocăit de păcatele sale; dar dacă tu ai cădea în acest moment în mânia ta, atunci sufletul tău n-ar putea să fie salvat.

18 Şi iarăşi, este potrivit ca tu să te abţii; căci dacă tu l-ai aucide pe fiul tău, el fiind un om nevinovat, atunci sângele lui L-ar implora din pământ pe Domnul, Dumnezeul său pentru ca răzbunarea să vină peste tine; şi s-ar putea ca tu să-ţi pierzi bsufletul.

19 Acum, când Amon i-a spus lucrurile acestea, el i-a răspuns, zicând: Ştiu că dacă eu l-aş ucide pe fiul meu, atunci aş vărsa sânge nevinovat; pentru că, tu eşti acela care ai căutat să-l distrugi.

20 Şi şi-a întins mâna ca să-l ucidă pe Amon. Dar Amon a rezistat la loviturile lui şi el, de asemenea, i-a lovit braţul aşa ca să nu poată să-l folosească.

21 Acum, când regele a văzut că Amon putea să-l ucidă, a început să pledeze pe lângă Amon ca să-i cruţe viaţa.

22 Dar Amon şi-a ridicat sabia şi i-a spus: Iată, nu te voi lovi pe tine, dacă tu îmi vei permite ca fraţii mei să fie eliberaţi din închisoare.

23 Acum regele, temându-se să nu-şi piardă viaţa, a zis: Dacă tu mă vei cruţa, atunci îţi voi da orice vei cere, chiar şi jumătate din împărăţie.

24 Acum, când Amon a văzut că l-a influenţat pe bătrânul rege după dorinţa sa, i-a spus: Dacă îmi vei permite ca fraţii mei să fie eliberaţi din închisoare şi, de asemenea, ca Lamoni să-şi păstreze împărăţia şi ca tu să nu fii supărat pe el, ci îi vei da voie să facă aşa după cum sunt propriile sale dorinţe în aorice lucruri pe care le gândeşte, atunci te voi cruţa pe tine; altfel, te voi doborî la pământ.

25 Acum, când Amon a spus aceste cuvinte, regele a început să se bucure datorită vieţii sale.

26 Şi atunci când a văzut că Amon nu avea nici o dorinţă să-l distrugă şi, de asemenea, când a văzut ce mare dragoste avea acesta pentru fiul lui, Lamoni, a fost nespus de uimit şi a zis: Fiindcă aceasta este tot ceea ce tu ai dorit, ca eu să-i eliberez pe fraţii tăi şi să permit ca fiul meu Lamoni să-şi păstreze împărăţia, iată, îţi voi acorda ţie ca fiul meu să-şi păstreze împărăţia începând din acest moment şi pentru totdeauna; Iar eu nu-l voi mai guverna pe el—

27 Şi, de asemenea, îţi voi acorda ţie ca fraţii tăi să fie scoşi afară din închisoare, iar tu şi fraţii tăi să veniţi la mine, în împărăţia mea; pentru că eu voi dori nespus de mult să vă văd. Pentru că regele a fost nespus de uimit de cuvintele pe care el le spusese şi, de asemenea, de cuvintele care fuseseră spuse de fiul său, Lamoni, de aceea, era adornic să le înveţe.

28 Şi s-a întâmplat că Amon şi Lamoni au continuat călătoria lor către ţara lui Midoni. Şi Lamoni a dobândit trecere în ochii regelui ţării; de aceea, fraţii lui Amon au fost eliberaţi din închisoare.

29 Iar când Amon i-a întâlnit pe ei, a fost nespus de supărat, pentru că, iată, erau goi, iar pielea lor era nespus de rănită pentru că fuseseră legaţi cu funii puternice. Şi, de asemenea, suferiseră foame, sete şi tot felul de suferinţe; cu toate acestea, au fost arăbdători în toate suferinţele lor.

30 Şi, aşa după cum s-a întâmplat, soarta lor era să cadă în mâinile unui popor mai împietrit şi mai încăpăţânat; de aceea, oamenii acestui popor nu voiseră să asculte de cuvintele lor, şi aceştia îi aruncaseră afară, şi îi bătuseră pe ei, şi îi alungaseră din casă, în casă şi din loc în loc, chiar până când au ajuns în ţara lui Midoni; şi acolo, ei fuseseră prinşi şi aruncaţi în închisoare şi legaţi cu frânghii aputernice şi ţinuţi în închisoare timp de multe zile şi au fost eliberaţi de către Lamoni şi Amon.

◀

4a

Alma 26:12.

◀

b

Alma 20:28–30.

◀

6a

Alma 18:9–10.

◀

8a

Alma 22:1.

◀

9a

Alma 18:9.

◀

10a

Mosia 10:12–17.

◀

14a

Alma 17:19.

◀

17a

Alma 48:23.

◀

b

Alma 19:12–13.

◀

18a

GS (a) Omorî.

◀

b

D&L 42:18.

◀

24a

Alma 21:21–22.

◀

27a

GS Umil, Umilinţă.

◀

29a

Alma 17:11.

◀

30a

Alma 26:29.

O relatare a predicilor lui Aaron şi ale lui Mulochi şi ale fraţilor lor, către lamaniţi.

Cuprinde capitolele 21 până la 26, inclusiv.

Capitolul 21

Aaron îi învaţă pe amaleciţi despre Hristos şi despre ispăşirea Lui—Aaron şi fraţii lui sunt închişi în Midoni—După eliberarea lor, ei predică în sinagogi şi îi convertesc pe mulţi—Lamoni dă libertate religioasă poporului în ţara lui Ismael. Circa 90–77 î.H.

1 Acum, când Amon şi fraţii lui s-au adespărţit la graniţele ţării lamaniţilor, iată, Aaron şi-a început călătoria către locul care era numit de lamaniţi Ierusalim, numindu-l astfel după locul de origine al strămoşilor lor; şi acesta era departe, unindu-se cu graniţele lui Mormon.

2 Acum, lamaniţii şi amaleciţii şi poporul lui aAmulon zidiseră un oraş mare care era numit Ierusalim.

3 Acum, lamaniţii ei înşişi erau destul de împietriţi, dar amaleciţii şi amuloniţii erau mai împietriţi; de aceea, ei i-au făcut pe lamaniţi să-şi împietrească inimile şi să crească în ticăloşia şi în lucrurile lor abominabile.

4 Şi s-a întâmplat că Aaron a venit în oraşul Ierusalimului şi a început mai întâi să predice către amaleciţi. Şi a început să predice către ei în sinagogile lor, căci zidiseră sinagogi după aordinul nehorilor; căci mulţi dintre amaleciţi şi amuloniţi erau din ordinul nehorilor.

5 De aceea, când Aaron a intrat într-una dintre sinagogile lor ca să predice către popor şi în timp ce cuvânta către ei, iată, un amalecit s-a ridicat şi a început să se certe cu el, zicând: Ce este acest lucru pentru care tu ai depus mărturie? Ai văzut tu vreun aînger? De ce îngerii nu ne apar şi nouă? Iată, nu sunt oamenii aceştia la fel de buni ca şi oamenii tăi?

6 Tu spui, de asemenea, că, dacă noi nu ne pocăim, atunci vom pieri. Cum de cunoşti tu gândul şi intenţia inimilor noastre? Cum de ştii tu că noi avem motiv să ne pocăim? Cum de ştii tu că noi nu suntem un popor drept? Iată, noi am construit sanctuare şi ne adunăm laolaltă ca să ne rugăm la Dumnezeu. Noi credem că Dumnezeu îi va salva pe toţi oamenii.

7 Acum, Aaron i-a spus: Crezi tu că Fiul lui Dumnezeu va veni ca să mântuiască omenirea de păcatele ei?

8 Iar omul a zis către el: Noi nu credem că tu ştii ceva de felul acesta. Noi nu credem în aceste tradiţii nebuneşti. Noi nu credem că tu ştii despre alucrurile care vor veni; şi nici nu credem că strămoşii tăi şi, de asemenea, strămoşii noştri ştiau despre lucrurile pe care le-au vorbit, despre ceea ce va veni.

9 Acum, Aaron a început să deschidă scripturile şi să le arate lor despre venirea lui Hristos, şi despre învierea morţilor şi despre faptul că nu putea să fie anici o mântuire pentru omenire decât prin moartea şi suferinţele lui Hristos şi bispăşirea sângelui Lui.

10 Şi s-a întâmplat că în timp ce a început să le expună aceste lucruri, ei au fost mânioşi pe el şi au început să-şi bată joc de el; şi nu voiau să asculte cuvintele pe care el le spunea.

11 De aceea, când a văzut că nu voiau să audă cuvintele sale, a plecat din sinagoga lor şi s-a dus într-un sat care se numea Ani-Anti şi acolo l-a găsit pe Mulochi predicând cuvântul către ei; şi, de asemenea, pe Ama şi pe fraţii lui. Şi s-au certat cu mulţi în legătură cu cuvântul.

12 Şi s-a întâmplat că au văzut că oamenii îşi împietreau inimile; de aceea, au plecat şi s-au dus în ţara lui Midoni. Şi au predicat cuvântul către mulţi; şi puţini au crezut în cuvintele pe care ei le-au propovăduit.

13 Cu toate acestea, Aaron şi un anumit număr dintre fraţii lui au fost prinşi şi aruncaţi în închisoare, iar cei rămaşi dintre ei au fugit afară din ţara lui Midoni în regiunile dimprejur.

14 Iar aceia care au fost aruncaţi în închisoare au asuferit multe lucruri şi au fost eliberaţi de mâna lui Lamoni şi a lui Amon şi au fost hrăniţi şi îmbrăcaţi.

15 Şi ei au mers iarăşi pentru a vesti cuvântul; şi astfel au fost eliberaţi pentru prima dată din închisoare; şi astfel au suferit ei.

16 Şi ei au mers oriîncotro, unde erau conduşi de către aSpiritul Domnului, propovăduind cuvântul lui Dumnezeu în fiecare sinagogă a amaleciţilor sau în fiecare adunare a lamaniţilor în care ei puteau fi admişi.

17 Şi s-a întâmplat că Domnul a început să-i binecuvânteze pe ei atât de mult, încât ei au adus pe mulţi la cunoaşterea adevărului; da, au aconvins pe mulţi despre păcatele lor şi despre tradiţiile strămoşilor lor, care nu erau corecte.

18 Şi s-a întâmplat că Amon şi Lamoni s-au reîntors din ţara lui Midoni în ţara lui Ismael, care era ţara moştenirii lor.

19 Şi regele Amoni n-a îngăduit ca Amon să-l servească pe el sau să fie slujitorul său.

20 Dar el a pus ca să fie zidite sinagogi în ţara lui Ismael; şi a pus pe oamenii săi, sau pe oamenii care erau sub domnia sa, să se adune laolaltă.

21 Şi el s-a bucurat de ei şi i-a învăţat multe lucruri. Şi, de asemenea, a vestit către ei că era un popor care era sub el şi că ei erau un popor liber, că erau liberi de opresiunile regelui, tatăl său; pentru că, tatăl său l-a lăsat să domnească peste poporul care era în ţara lui Ismael şi în toată ţara dimprejur.

22 Şi el, de asemenea, le-a vestit că aveau alibertatea să se roage la Domnul, Dumnezeul lor potrivit dorinţelor lor, în orice loc se aflau, dacă acesta era în ţara care era sub domnia regelui Lamoni.

23 Şi Amon a predicat către poporul regelui Lamoni; şi s-a întâmplat că i-a învăţat despre toate lucrurile legate de dreptate. Şi i-a îndemnat pe ei zilnic, cu toată sârguinţa; şi ei au ascultat de cuvântul lui şi erau zeloşi în ţinerea poruncilor lui Dumnezeu.

◀

1a

Alma 17:13, 17.

◀

2a

Mosia 24:1; Alma 25:4–9.

◀

4a

Alma 1:2–15.

◀

5a

Mosia 27:11–15.

◀

8a

Iacov 7:1–8.

◀

9a

Mosia 5:8; Alma 38:9.

◀

b

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

14a

Alma 20:29.

◀

16a

Alma 22:1.

◀

17a

D&L 18:44.

◀

22a

D&L 134:1–4; A. de C. 1:11. GS Liber, libertate.

Capitolul 22

Aaron îl învaţă pe tatăl lui Lamoni despre crearea lumii, despre căderea lui Adam şi despre planul mântuirii prin Hristos—Regele şi toată casa lui sunt convertiţi—Împărţirea ţării între nefiţi şi lamaniţi este explicată. Circa 90–77 î.H.

1 Acum, în timp ce Amon propovăduia fără întrerupere către poporul lui Lamoni, noi ne vom întoarce la relatarea lui Aaron şi a fraţilor lui; pentru ca, după ce a plecat din ţara lui Midoni, el a fost acondus de Spirit către ţara lui Nefi, şi anume către casa regelui care era peste toată ţara, bîn afară de ţara lui Ismael; şi el era tatăl lui Lamoni.

2 Şi s-a întâmplat că a mers la el, la palatul regelui, împreună cu fraţii săi şi s-a plecat în faţa regelui şi i-a spus: Iată, o, rege, noi suntem fraţii lui Amon pe care tu i-ai aeliberat din închisoare.

3 Şi acum, o, rege, dacă tu vei vrea să ne cruţi vieţile, noi vom fi slujitorii tăi. Şi regele le-a spus: Ridicaţi-vă, căci vă voi cruţa vieţile şi nu voi dori ca voi să fiţi slujitorii mei; dar voi insista ca voi să aveţi grijă de mine; căci eu am fost tulburat întrucâtva în mintea mea datorită generozităţii şi a măreţiei cuvintelor fratelui vostru, Amon; şi doresc să cunosc motivul pentru care el nu a venit de la Midoni împreună cu voi.

4 Şi Aaron i-a spus regelui: Iată, Spiritul Domnului l-a chemat pe el pe altă cale; el s-a dus în ţara lui Ismael ca să-l înveţe pe poporul lui Lamoni.

5 Acum, regele le-a spus: Ce înseamnă cele spuse de voi despre Spiritul Domnului? Iată, acesta este lucrul care mă tulbură pe mine.

6 Şi, de asemenea, ce înseamnă cele spuse de Amon—aDacă voi vă veţi pocăi, atunci voi veţi fi salvaţi, iar dacă nu vă veţi pocăi, atunci veţi fi alungaţi în ziua din urmă?

7 Iar Aaron i-a răspuns şi i-a spus: Crezi tu că este un Dumnezeu? Iar regele a zis: Eu ştiu că amaleciţii zic că este un Dumnezeu, iar eu le-am dat voie să zidească sanctuare ca să se adune laolaltă şi să se roage la El. Şi dacă voi ziceţi acum că este un Dumnezeu, iată, voi acrede.

8 Şi acum, când Aaron a auzit aceasta, inima lui a început să se bucure, iar el a zis: Iată, tot aşa de sigur cum este faptul că tu trăieşti, o, rege, tot aşa este un Dumnezeu.

9 Iar regele a spus: Este Dumnezeu acel aMare Spirit care i-a scos pe strămoşii noştri afară din ţara Ierusalimului?

10 Iar Aaron i-a spus: Da, El este acel Mare Spirit şi El a afăcut toate lucrurile, atât în cer, cât şi pe pământ. Crezi tu aceasta?

11 Iar el a spus: Da, eu cred că Marele Spirit a făcut toate lucrurile şi doresc ca voi să-mi spuneţi despre toate aceste lucruri, şi eu voi acrede cuvintele voastre.

12 Şi s-a întâmplat că atunci când Aaron a văzut că regele voia să creadă cuvintele lui, a început de la crearea lui Adam, acitindu-i regelui scripturile—despre cum l-a făcut Dumnezeu pe om după propria Sa înfăţişare; şi despre cum i-a dat lui porunci Dumnezeu; şi despre cum, din cauza încălcării, omul a fost izgonit.

13 Şi Aaron i-a explicat scripturile de la acrearea lui Adam, expunând în faţa lui căderea omului şi starea lui carnală, precum şi bplanul mântuirii, care era pregătit încă cde la crearea lumii prin Hristos pentru oricine care voia să creadă în numele Lui.

14 Şi fiindcă omul a acăzut, el nu putea să bmerite nimic prin el însuşi; dar suferinţele şi moartea lui Hristos cispăşesc păcatele lor, prin credinţă şi pocăinţă şi aşa mai departe; şi El va rupe legăturile morţii, astfel că dmormântul nu va avea nici o victorie; şi înţepătura morţii va trebui să fie înghiţită în speranţele slăvii; şi Aaron a expus toate aceste lucruri către rege.

15 Şi s-a întâmplat că după ce Aaron a expus aceste lucruri către el, regele a zis: aCe trebuie să fac pentru ca să pot avea această viaţă veşnică despre care ai vorbit? Da, ce trebuie să fac eu ca să pot fi bnăscut din Dumnezeu, având acest spirit păcătos dezrădăcinat din pieptul meu şi să primesc Spiritul Lui, pentru ca să pot să fiu umplut de bucurie, pentru ca să pot să nu fiu alungat în ultima zi? Iată, a zis el, voi crenunţa la toate averile mele, da, îmi voi părăsi împărăţia pentru ca să pot primi această mare bucurie.

16 Dar Aaron a zis către el: Dacă tu adoreşti acest lucru, dacă tu te vei pleca adânc în faţa lui Dumnezeu, da, dacă te vei pocăi de toate păcatele tale şi te vei pleca adânc în faţa lui Dumnezeu şi vei striga numele Lui în credinţă, crezând că vei primi, atunci tu vei primi bnădejdea pe care o doreşti.

17 Şi s-a întâmplat că atunci când Aaron a spus aceste cuvinte, regele s-a aplecat adânc în faţa Domnului în genunchi; da, el chiar s-a prosternat la pământ şi a bstrigat cu putere, zicând:

18 O, Dumnezeule, Aaron mi-a spus mie că este un Dumnezeu; şi dacă este un Dumnezeu, şi dacă Tu eşti Dumnezeu, vrei Tu să Te faci cunoscut mie iar eu voi abandona toate păcatele mele pentru ca să Te pot cunoaşte pe Tine şi pentru ca să pot să fiu ridicat din morţi şi să fiu salvat în ultima zi. Şi acum, când a spus aceste cuvinte regele, a fost lovit ca şi cum ar fi fost mort.

19 Şi s-a întâmplat că slujitorii lui au alergat şi i-au spus reginei tot ceea ce i se întâmplase regelui. Iar ea a venit la rege; şi atunci când l-a văzut pe el zăcând ca şi cum ar fi fost mort şi i-a văzut, de asemenea, pe Aaron şi pe fraţii lui stând ca şi cum ei erau cauza acestei căderi, ea a fost mânioasă pe ei şi a dat poruncă slujitorilor ei sau slujitorilor regelui să-i ia şi să-i omoare.

20 Acum, slujitorii au văzut cauza căderii regelui, de aceea, nu au îndrăznit să pună mâna pe Aaron şi pe fraţii lui; şi ei au pledat în faţa reginei, zicând: De ce dai tu poruncă să-i ucidem pe aceşti oameni când iată, unul dintre ei este amai puternic decât noi toţi? De aceea, noi vom cădea în faţa lor.

21 Acum, când regina a văzut frica slujitorilor, ea, de asemenea, a început să se teamă nespus de mult ca vreun fel de rău să nu vină asupra sa. Şi le-a poruncit slujitorilor săi să meargă şi să-i cheme pe oameni pentru ca aceştia să-i ucidă pe Aaron şi pe fraţii lui.

22 Acum, când Aaron a văzut hotărârea reginei, el cunoscând, de asemenea, împietrirea inimilor oamenilor, s-a temut că o mulţime se va aduna laolaltă şi că va fi mare vrajbă şi tulburare printre ei; de aceea, şi-a întins mâna şi l-a ridicat pe rege de la pământ şi i-a spus: Ridică-te. Iar el s-a ridicat în picioare, căpătându-şi puterea.

23 Acum, aceasta s-a întâmplat în prezenţa reginei şi a multora dintre slujitori. Şi atunci când ei au văzut aceasta, s-au minunat mult şi au început să se teamă. Iar regele s-a ridicat şi a început să le apredice. Şi el le-a predicat atât de mult, încât toată casa lui s-a bconvertit pentru Domnul.

24 Acum, o mulţime era adunată laolaltă din cauza poruncii reginei şi au început să fie multe plângeri printre ei din cauza lui Aaron şi a fraţilor lui.

25 Dar regele a înaintat în mijlocul lor şi le-a vorbit. Şi ei s-au potolit în ceea ce-l privea pe Aaron şi pe cei care erau cu el.

26 Şi s-a întâmplat că atunci când regele a văzut că poporul era potolit, el a făcut ca Aaron şi fraţii lui să înainteze în mijlocul mulţimii şi să predice cuvântul către ei.

27 Şi s-a întâmplat că regele a trimis o aveste în toată ţara, printre toţi oamenii săi care erau în toată ţara, care erau în toate regiunile dimprejur, care era mărginită chiar de mare, la răsărit şi la apus, şi care era despărţită de ţara lui bZarahemla printr-o fâşie îngustă de pustiu, care mergea de la marea de la răsărit chiar până la marea de la apus şi în jurul graniţelor malului mării şi a graniţelor pustiului care era la miazănoapte, lângă ţara lui Zarahemla, prin graniţele lui Manti, lângă izvorul râului Sidon, care curgea de la răsărit către apus—şi astfel erau despărţiţi lamaniţii şi nefiţii.

28 Acum, cei mai aleneşi dintre lamaniţi trăiau în pustiu şi locuiau în corturi; şi erau împrăştiaţi prin pustiu la apus, în ţara lui Nefi; da, şi, de asemenea, la apus de ţara lui Zarahemla, la graniţele cu malul mării, iar la apus în ţara lui Nefi, în locul primei moşteniri a strămoşilor lor; şi astfel mărginindu-se de-a lungul ţărmului mării.

29 Şi, de asemenea, erau mulţi lamaniţi la răsărit lângă malul mării, unde nefiţii îi goniseră. Şi astfel, nefiţii erau aproape înconjuraţi de lamaniţi; cu toate acestea, nefiţii puseseră stăpânire pe toate părţile de la miazănoapte ale ţării care se mărginea cu pustiul, la izvorul râului Sidon, de la răsărit la apus, de jur-împrejur, de partea pustiului; la miazănoapte, chiar până când ei au ajuns în ţara pe care o numeau aAbundenţa.

30 Şi aceasta se mărginea cu ţara pe care o numeau aPustiu, aceasta fiind atât de mult la miazănoapte, încât venea în ţara care fusese populată şi fusese distrusă, ţara boaselor acelora despre care noi am vorbit, care a fost descoperită de către poporul lui Zarahemla, acesta fiind locul cprimei lor aşezări.

31 Şi s-au dus de acolo până în pustiul de la miazăzi. Astfel, ţara de la miazănoapte a fost numită aPustiu, iar ţara de la miazăzi a fost numită Abundenţa, acesta fiind pustiul care era plin de tot felul de animale sălbatice, o parte dintre ele venind din ţara de la miazănoapte pentru mâncare.

32 Şi acum, era adistanţă numai de o zi şi jumătate de călătorie pentru un nefit, pe linia de la Abundenţa la Pustiu, de la marea de la răsărit către cea de la apus; şi astfel, ţara lui Nefi şi ţara lui Zarahemla erau aproape înconjurate de apă, numai un bistm mic fiind între ţara de la miazănoapte şi cea de la miazăzi.

33 Şi s-a întâmplat că nefiţii locuiau în ţara Abundenţei, chiar de la marea de la răsărit până la marea de la apus; şi astfel, nefiţii, în înţelepciunea lor, cu gărzile şi cu oştirile lor, i-au blocat pe lamaniţi la miazăzi pentru ca ei să nu mai aibă stăpânire asupra ţinutului de la miazănoapte, pentru ca ei să nu mai năvălească peste ţara de la miazănoapte.

34 De aceea, lamaniţii nu puteau să mai aibă posesiuni decât numai în ţara lui Nefi şi în pustiul dimprejur. Acum, aceasta era înţelepciune la nefiţi—dat fiind că lamaniţii erau duşmanii lor, ei nu puteau să permită atacurile lor din orice parte şi făceau aceasta pentru ca ei să aibă o ţară unde să poată fugi, după dorinţele lor.

35 Şi acum eu, după ce am spus acestea, mă întorc iarăşi la relatarea lui Amon şi Aaron, Omner şi Himni şi fraţii lor.

◀

1a

Alma 21:16–17.

◀

b

Alma 21:21–22.

◀

2a

Alma 20:26.

◀

6a

Alma 20:17–18.

◀

7a

D&L 46:13–14.

◀

9a

Alma 18:18–28.

◀

10a

GS (a) Crea, creaţie.

◀

11a

GS (a) Crede.

◀

12a

1 Ne. 5:10–18; Alma 37:9.

◀

13a

Gen. 1:26–28.

◀

b

GS Planul mântuirii.

◀

c

2 Ne. 9:18.

◀

14a

GS Căderea lui Adam şi a Evei.

◀

b

2 Ne. 25:23; Alma 42:10–25.

◀

c

Alma 34:8–16. GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

d

Isa. 25:8; 1 Cor. 15:55.

◀

15a

Fapte 2:37.

◀

b

Alma 5:14, 49.

◀

c

Mat. 13:44–46; 19:16–22.

◀

16a

GS Convertire, convertit.

◀

b

Eter 12:4.

◀

17a

D&L 5:24.

◀

b

GS Rugăciune.

◀

20a

Alma 18:1–3.

◀

23a

GS (a) Învăţa, învăţător; (a) Predica; (a) Sluji.

◀

b

GS Convertire, convertit.

◀

27a

Alma 23:1–4.

◀

b

Omni 1:13–17.

◀

28a

2 Ne. 5:22–25.

◀

29a

Alma 52:9; 63:5.

◀

30a

Alma 50:34; Morm. 4:1–3.

◀

b

Mosia 8:7–12; 28:11–19.

◀

c

Hel. 6:10.

◀

31a

Hel. 3:5–6.

◀

32a

Hel. 4:7.

◀

b

Alma 50:34.

Capitolul 23

Libertatea religioasă este proclamată—lamaniţii din şapte ţări şi oraşe sunt convertiţi—Ei îşi dau numele de anti-nefi-lehiţi şi sunt eliberaţi de sub blestem—Amaleciţii şi amuloniţii resping adevărul. Circa 90–77 î.H.

1 Iată, acum s-a întâmplat că regele lamaniţilor a trimis o aveste printre toţi oamenii săi ca ei să nu pună mâna pe Amon sau pe Aaron sau pe Omner sau pe Himni, sau pe nici unul dintre fraţii lor care trebuia să meargă şi să predice cuvântul lui Dumnezeu, în orice loc ar fi, în orice parte a ţării lor.

2 Da, el a trimis un decret printre ei, cum că nu trebuia să pună mâna pe ei ca să-i lege sau să-i arunce în închisoare; şi nici nu trebuia să-i scuipe pe ei sau să-i lovească sau să-i arunce pe ei afară din sinagogile lor sau să-i insulte; şi nici nu trebuia să arunce cu pietre în ei, ci că ei trebuia să aibă acces liber la casele lor şi, de asemenea, la templele lor şi la sanctuarele lor.

3 Şi astfel, ei puteau să meargă şi să predice cuvântul, potrivit dorinţei lor, căci regele fusese convertit către Domnul, la fel ca şi toată casa lui; de aceea, el a trimis vestea sa prin ţară, către poporul său, potrivit căreia cuvântul lui Dumnezeu putea să nu aibă nici o piedică, ci că putea să înainteze prin toată ţara pentru ca poporul său să poată fi convins de atradiţiile rele ale strămoşilor lor şi pentru ca ei să poată fi convinşi că ei toţi erau fraţi şi că nu trebuia să ucidă, nici să jefuiască sau să fure, nici să comită adulter, nici să facă vreun fel de ticăloşii.

4 Şi acum s-a întâmplat că atunci când regele a trimis această veste, Aaron şi fraţii lui au mers din oraş în oraş şi de la o casă de rugăciune la alta, întemeind biserici şi ungând preoţi şi învăţători prin toată ţara printre lamaniţi, pentru a predica şi a propovădui cuvântul lui Dumnezeu printre ei; şi astfel, au început să aibă mare succes.

5 Şi cu miile au fost aduşi la cunoaşterea Domnului, da, cu miile au fost aduşi să creadă în atradiţiile nefiţilor; şi au fost învăţaţi în bscrierile şi profeţiile care erau trecute din mână în mână, chiar până la timpul prezent.

6 Şi atât de sigur cum Domnul trăieşte, tot atât de sigur mulţi au crezut sau tot atât de mulţi au fost aduşi la cunoaşterea adevărului prin predicile lui Amon şi ale fraţilor lui, în acord cu spiritul revelaţiei şi al profeţiei, iar puterea lui Dumnezeu făcând miracole în ei—da, eu vă zic vouă, aşa cum Domnul trăieşte, tot atât de mulţi lamaniţi care au crezut în predicile lor şi au afost convertiţi pentru Domnul nu s-au rătăcit bniciodată.

7 Pentru că, au devenit un popor drept; ei şi-au pus jos armele răzvrătirii pentru ca să nu se mai lupte împotriva lui Dumnezeu şi nici împotriva fraţilor lor.

8 Acum, aaceştia erau cei care au fost convertiţi pentru Domnul:

9 Poporul lamaniţilor care era în ţara lui Ismael;

10 Şi, de asemenea, cei din poporul lamaniţilor care erau în ţara lui Midoni;

11 Şi, de asemenea, cei din poporul lamaniţilor care erau în oraşul lui Nefi;

12 Şi, de asemenea, cei din poporul lamaniţilor care erau în ţara lui aŞilom şi cei care erau în ţara lui Şemlon, în oraşul lui Lemuel şi în oraşul lui Şimnilom.

13 Şi acestea sunt numele oraşelor lamaniţilor care au fost aconvertiţi pentru Domnul; şi aceştia sunt aceia care au pus jos armele răzvrătirii lor, da, toate armele lor de război; şi ei erau lamaniţi cu toţii.

14 Iar amaleciţii nu au fost aconvertiţi, în afară de unul; şi tot aşa nu a fost nici unul dintre bamuloniţi; iar ei şi-au împietrit inimile, la fel ca şi inimile lamaniţilor din acea parte a ţării, oriunde locuiau, da, şi toate satele şi toate oraşele lor.

15 De aceea, noi am numit toate oraşele lamaniţilor în care ei s-au pocăit şi au venit la cunoaşterea adevărului şi au fost convertiţi.

16 Şi acum s-a întâmplat că regele şi cei care s-au convertit au dorit să poată să aibă un nume pentru ca astfel să poată fi deosebiţi de fraţii lor; de aceea, regele s-a sfătuit cu Aaron şi cu mulţi dintre preoţii lor în legătură cu numele pe care ei trebuia să şi-l ia pentru ca să poată fi deosebiţi.

17 Şi s-a întâmplat că ei şi-au luat numele de aanti-nefi-lehiţi; şi ei au fost chemaţi cu numele acesta şi nu au mai fost numiţi lamaniţi.

18 Şi au început să fie un popor foarte harnic; da, şi erau foarte prietenoşi cu nefiţii; de aceea, au început să comunice cu ei, iar ablestemul lui Dumnezeu nu i-a mai urmărit pe ei.

◀

1a

Alma 22:27.

◀

3a

Alma 26:24.

◀

5a

Alma 37:19.

◀

b

Alma 63:12. GS Scripturi.

◀

6a

GS Convertire, convertit.

◀

b

Alma 27:27.

◀

8a

Alma 26:3, 31.

◀

12a

Mosia 22:8, 11.

◀

13a

Alma 53:10.

◀

14a

Alma 24:29.

◀

b

Mosia 23:31–39.

◀

17a

GS Anti-nefi-lehiţi.

◀

18a

1 Ne. 2:23; 2 Ne. 30:5–6; 3 Ne. 2:14–16.

Capitolul 24

Lamaniţii se ridică împotriva poporului lui Dumnezeu—Anti-nefi-lehiţii se bucură de Hristos şi sunt vizitaţi de către îngeri—Ei aleg mai degrabă să îndure moartea decât să se apere pe ei înşişi—Tot mai mulţi lamaniţi sunt convertiţi. Circa 90–77 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că amaleciţii, amuloniţii şi lamaniţii care erau în ţara lui Amulon şi, de asemenea, în ţara lui Helam şi care erau în ţara aIerusalimului; şi, în sfârşit, în toată ţara dimprejur, care nu fuseseră convertiţi şi nu-şi luaseră numele de banti-nefi-lehiţi, au fost stârniţi de către amaleciţi şi amuloniţi ca să se înfurie împotriva fraţilor lor.

2 Iar ura lor a devenit nespus de aprigă împotriva lor, chiar într-atât de mult, încât au început să se răzvrătească împotriva regelui lor într-atât, încât nu mai voiau ca el să le fie rege; de aceea, au pus mâna pe arme împotriva poporului anti-nefi-lehiţilor.

3 Acum, regele a dat împărăţia fiului său, iar el şi-a luat numele de Anti-Nefi-Lehi.

4 Iar regele a murit în acelaşi an când lamaniţii au început să facă pregătiri de război împotriva poporului lui Dumnezeu.

5 Acum, când Amon şi fraţii săi şi toţi cei care veniseră cu el au văzut pregătirile lamaniţilor ca să-i distrugă pe fraţii lor, ei au mers în ţara lui Midian, iar acolo Amon i-a întâlnit pe toţi fraţii săi; şi de acolo au venit în ţara lui Ismael, pentru ca să poată ţine aconsiliu cu Lamoni şi, de asemenea, cu fratele lui, Anti-Nefi-Lehi, despre ceea ce trebuia să facă pentru a se apăra împotriva lamaniţilor.

6 Acum, nu exista nici un suflet printre toţi oamenii care fuseseră convertiţi către Domnul care voia să pună mâna pe arme împotriva fraţilor lor; nu, ei nu voiau nici măcar să facă vreo pregătire de război; da, şi chiar şi regele lor le-a dat poruncă să nu facă aceasta.

7 Acum, acestea sunt cuvintele pe care el le-a spus către popor despre acest lucru: Eu le mulţumesc Dumnezeului meu, poporul meu preaiubit pentru că Dumnezeul cel Mare al nostru, în bunătatea Sa, i-a trimis la noi pe aceşti fraţi ai noştri, nefiţii, ca să predice către noi şi să ne convingă pe noi despre atradiţiile păcătoase ale strămoşilor noştri.

8 Şi iată, eu Îi mulţumesc Dumnezeului meu cel Mare pentru că El ne-a dat nouă o parte din Spiritul Său ca să ne înmoaie inimile, încât noi am început să comunicăm cu aceşti fraţi, nefiţii.

9 Şi iată, de asemenea, Îi mulţumesc Dumnezeului meu pentru că, prin începerea acestei relaţii, noi am fost convinşi de apăcatele noastre şi de multele crime pe care le-am făcut.

10 Şi, de asemenea, Îi mulţumesc Dumnezeului meu, da, Dumnezeului meu cel Mare, pentru că El ne-a dat nouă voie să ne pocăim de aceste lucruri; şi, de asemenea, pentru că El ne-a aiertat pe noi de acele multe păcate şi crime ale noastre pe care noi le-am făcut şi că a şters bvinovăţia din inimile noastre prin meritele Fiului Său.

11 Şi acum iată, fraţii mei, fiindcă aceasta a fost tot ceea ce noi puteam să facem (căci noi am fost cei mai pierduţi din toată omenirea), să ne pocăim de toate păcatele noastre şi de crimele numeroase pe care le-am făcut şi să-L avem pe Dumnezeu ca să le aşteargă din inimile noastre, căci aceasta a fost tot ceea ce noi puteam face ca să ne pocăim destul de mult în faţa lui Dumnezeu pentru ca El să şteargă pata de pe noi—

12 Acum, fraţii mei cei mai iubiţi, întrucât Dumnezeu a îndepărtat petele noastre, iar săbiile noastre s-au făcut strălucitoare, atunci să nu ne mai pătăm săbiile cu sângele fraţilor noştri.

13 Iată, vă spun vouă: Nu, să ne reţinem săbiile pentru ca ele să nu fie pătate de sângele fraţilor noştri; pentru că, poate că, dacă noi ne-am păta iarăşi săbiile, ele nu vor mai putea fi acurăţate strălucitor prin sângele Fiului Dumnezeului nostru cel Mare, care va fi vărsat pentru ispăşirea păcatelor noastre.

14 Iar Dumnezeu cel Mare a avut milă de noi şi ne-a făcut aceste lucruri cunoscute, pentru ca noi să putem să nu pierim; da, şi El ne-a făcut nouă cunoscute aceste lucruri mai înainte, pentru că El iubeşte asufletele noastre tot aşa cum El îi iubeşte pe copiii noştri; de aceea, în mila Lui, El ne vizitează pe noi prin îngerii Săi pentru ca bplanul salvării să poată să ne fie făcut cunoscut, la fel ca şi generaţiilor viitoare.

15 O, cât de milos este Dumnezeul nostru! Şi acum iată, fiindcă aceasta a fost cât de mult puteam face pentru ca să avem petele noastre îndepărtate de pe noi, iar săbiile noastre sunt făcute strălucitoare, să le ascundem pe acestea pentru ca ele să poată să fie păstrate strălucitoare, ca o mărturie către Dumnezeul nostru în ultima zi sau în ziua în care noi vom fi aduşi să stăm în faţa Lui ca să fim judecaţi, pentru că noi nu ne-am pătat săbiile în sângele fraţilor noştri, întrucât El ne-a împărtăşit nouă cuvântul Său şi prin aceasta ne-a făcut pe noi curaţi.

16 Şi acum, fraţii mei, dacă fraţii noştri caută să ne distrugă, iată, noi ne vom ascunde săbiile, da, noi chiar le vom îngropa adânc în pământ pentru ca ele să poată fi păstrate strălucitoare, ca o mărturie, în ultima zi că noi nu le-am folosit niciodată; iar dacă fraţii noştri ne distrug, iată, noi ne vom aduce la Dumnezeul nostru şi vom fi salvaţi.

17 Şi acum s-a întâmplat că, atunci când regele a terminat de spus aceste lucruri şi toţi oamenii erau adunaţi laolaltă, ei şi-au luat săbiile şi toate armele care fuseseră folosite ca să verse sânge de om şi le-au aîngropat adânc în pământ.

18 Şi aceasta au făcut-o ei, fiind după părerea lor o mărturie către Dumnezeu, precum şi către oameni, a faptului că ei aniciodată nu vor mai folosi arme pentru vărsarea de sânge omenesc; şi aceasta au făcut-o, făgăduind şi bfăcând un legământ cu Dumnezeu, cum că, decât să verse sângele fraţilor lor, mai degrabă ar crenunţa la vieţile lor; şi decât să ia de la un frate de-al lor, mai degrabă i-ar da acestuia; şi decât să-şi petreacă zilele lor în lenevie, mai degrabă ar munci cu mâinile lor.

19 Şi astfel vedem că, atunci când aceşti lamaniţi au fost aduşi să creadă şi să cunoască adevărul, ei au fost aneînduplecaţi şi au preferat mai degrabă să îndure chiar şi până la moarte decât să păcătuiască; şi astfel, vedem că ei şi-au îngropat armele de pace sau, şi-au îngropat armele lor de război pentru pace.

20 Şi s-a întâmplat că fraţii lor, lamaniţii, au făcut pregătiri de război şi au venit până în ţara lui Nefi cu scopul de a-l distruge pe rege şi de a aşeza pe altul în locul lui şi de a alunga poporul anti-nefi-lehiţilor afară din ţară.

21 Acum, când poporul a văzut că ei veneau împotriva lor, au ieşit ca să-i întâlnească şi s-au atrântit la pământ în faţa lor şi au început să strige numele Domnului; şi astfel, în această atitudine au fost ei atunci când lamaniţii au început să năvălească peste ei şi au început să-i ucidă cu sabia.

22 Şi astfel, fără a întâlni nici o rezistenţă, ei au ucis o mie cinci dintre ei; şi noi ştim că ei sunt binecuvântaţi, căci s-au dus ca să locuiască împreună cu Dumnezeul lor.

23 Acum, când lamaniţii au văzut că fraţii lor nu voiau să fugă de sabie şi nici nu voiau să se întoarcă nici în dreapta şi nici în stânga, ci că preferau să zacă jos şi să apiară şi că Îl preamăreau pe Dumnezeu chiar şi în actul de a muri sub sabie—

24 Acum, când lamaniţii au văzut aceasta, ei s-au aabţinut de a-i ucide pe ei; şi au fost mulţi ale căror inimi erau bîndurerate pentru aceia dintre fraţii lor care căzuseră sub sabie, pentru că ei s-au pocăit de ceea ce făcuseră.

25 Şi s-a întâmplat că au aruncat armele lor de război şi n-au vrut să le mai apuce iarăşi, căci aveau remuşcări pentru crimele pe care le făcuseră; şi s-au prosternat la fel ca şi fraţii lor, încrezându-se în mila celor ale căror arme erau ridicate ca să-i ucidă.

26 Şi s-a întâmplat că poporul lui Dumnezeu s-a unit în ziua aceea cu mai mulţi decât cei care fuseseră ucişi; iar cei care fuseseră ucişi erau oameni drepţi; de aceea, noi nu avem nici o pricină să ne îndoim că au fost asalvaţi.

27 Şi nu a fost nici un om păcătos ucis printre ei; dar au fost mai mult decât o mie care au fost aduşi la cunoaşterea adevărului; astfel, noi vedem că Domnul lucrează pe multe acăi pentru salvarea poporului Său.

28 Acum, cel mai mare număr dintre acei lamaniţi care au ucis pe atât de mulţi dintre fraţii lor erau amaleciţi şi amuloniţi, cei mai mulţi dintre ei fiind din aordinul bNehorilor.

29 Acum, printre aceia care s-au unit cu poporul Domnului, nu era anici unul care era amalecit sau amulonit sau care era din ordinul lui Nehor, ci erau urmaşi adevăraţi ai lui Laman şi ai lui Lemuel.

30 Şi astfel, noi putem vedea clar că, după ce un popor a fost odată ailuminat de către Spiritul lui Dumnezeu şi a avut bcunoaştere mare despre lucrurile legate de dreptate, iar apoi a ccăzut în păcat şi încălcare, el devine şi dmai împietrit şi astfel, starea lui devine mai rea decât dacă nu ar fi cunoscut niciodată aceste lucruri.

◀

1a

Alma 21:1.

◀

b

Alma 25:1, 13.

◀

5a

Alma 27:4–13.

◀

7a

Mosia 1:5.

◀

9a

D&L 18:44.

◀

10a

Dan. 9:9.

◀

b

GS Vină.

◀

11a

Isa. 53:4–6.

◀

13a

Apoc. 1:5.

◀

14a

GS Suflet—Valoarea sufletelor.

◀

b

GS Planul mântuirii.

◀

16a

Alma 40:11–15.

◀

17a

Hel. 15:9.

◀

18a

Alma 53:11.

◀

b

GS Legământ.

◀

c

GS Sacrificiu.

◀

19a

GS Credinţă.

◀

21a

Alma 27:3.

◀

23a

Alma 26:32.

◀

24a

Alma 25:1.

◀

b

GS Compasiune (compătimire).

◀

26a

Apoc. 14:13.

◀

27a

Isa. 55:8–9; Alma 37:6–7.

◀

28a

Alma 21:4.

◀

b

Alma 1:15; 2:1, 20.

◀

29a

Alma 23:14.

◀

30a

Mat. 12:45.

◀

b

Evr. 10:26; Alma 47:36.

◀

c

2 Ne. 31:14; Alma 9:19. GS Apostazie.

◀

d

2 Pet. 2:20–21.

Capitolul 25

Agresiunile lamaniţilor se răspândesc—Seminţia preoţilor lui Noe dispare, aşa după cum a profeţit Abinadi—Mulţi lamaniţi sunt convertiţi şi se unesc cu poporul anti-nefi-lehiţilor—Ei cred în Hristos şi ţin legea lui Moise. Circa 90–77 î.H.

1 Şi iată, acum s-a întâmplat că acei lamaniţi erau încă mai mânioşi pentru că i-au ucis pe fraţii lor; de aceea, au jurat răzbunare împotriva nefiţilor; şi nu au mai încercat să ucidă poporul aanti-nefi-lehiţilor la timpul acela.

2 Ci ei şi-au luat oştirile şi s-au dus dincolo de graniţele ţării lui Zarahemla şi au căzut asupra poporului care era în ţara lui Amoniha şi l-a adistrus pe acesta.

3 Şi după aceasta, au avut multe bătălii cu nefiţii, în care ei au fost alungaţi şi ucişi.

4 Iar printre lamaniţii care au fost ucişi erau aproape toţi din aseminţia lui Amulon şi a fraţilor lui, care erau preoţii lui Noe, şi ei au fost ucişi de mâinile nefiţilor;

5 Iar cei rămaşi, după ce au fugit în pustiul de la răsărit şi după ce au uzurpat puterea şi autoritatea asupra lamaniţilor, au făcut ca mulţi dintre lamaniţi să apiară prin foc datorită credinţei lor—

6 Pentru că mulţi dintre aei, după ce au suferit multe pierderi şi atât de multe suferinţe, au început să se agite în amintirea bcuvintelor pe care Aaron şi fraţii lui le predicaseră către ei în ţara lor; de aceea, au început să nu mai creadă în ctradiţiile strămoşilor lor şi să creadă în Domnul şi că El le-a dat putere mare nefiţilor; şi astfel, mulţi dintre ei au fost convertiţi în pustiu.

7 Şi s-a întâmplat că acei conducători care erau rămăşiţele copiilor lui aAmulon au pus ca să fie bucişi, da, toţi aceia care credeau în aceste lucruri.

8 Acum, acest martiriu a făcut ca mulţi dintre fraţii lor să fie aţâţaţi la mânie; şi au început să fie conflicte în pustiu; iar lamaniţii au început să-i aurmărească pe cei din seminţia lui Amulon şi a fraţilor lui şi au început să-i ucidă pe ei; iar ei au fugit în pustiul de la răsărit.

9 Şi iată, până în această zi sunt ei urmăriţi de lamaniţi. Astfel, cuvintele lui Abinadi pe care el le-a spus despre seminţia preoţilor care au făcut ca el să îndure moarte prin foc au fost înfăptuite.

10 Căci el a spus către ei: Ceea ce voi îmi veţi aface mie va fi felul de lucruri care vor veni.

11 Şi acum, Abinadi a fost primul care a suferit amoartea prin foc datorită credinţei lui în Dumnezeu; acum, aceasta a fost ceea ce a vrut să spună, şi anume că mulţi vor suferi moarte prin foc, tot aşa cum el a suferit.

12 Iar el a spus către preoţii lui Noe, că seminţia lor trebuia să facă în aşa fel ca mulţi să fie omorâţi în acelaşi fel ca şi el, şi că ei trebuia să fie împrăştiaţi pretutindeni şi ucişi, tot aşa cum o oaie fără de păstor este mânată şi ucisă de către bestiile sălbatice; şi acum iată, aceste cuvinte au fost adeverite, căci ei au fost alungaţi de către lamaniţi şi au fost urmăriţi şi au fost loviţi.

13 Şi s-a întâmplat că atunci când lamaniţii au văzut că nu au putut să-i doboare pe nefiţi, s-au reîntors în propria lor ţară; şi mulţi dintre ei au venit ca să locuiască în ţara lui Ismael şi în ţara lui Nefi şi s-au unit cu poporul lui Dumnezeu, care era poporul aanti-nefi-lehiţilor.

14 Şi ei, de asemenea, şi-au aîngropat armele de război, tot aşa cum fraţii lor făcuseră, şi au început să fie un popor drept; şi au mers pe căile Domnului şi au avut grijă să ţină poruncile şi legile Lui.

15 Da, şi ei au ţinut legea lui Moise; căci era potrivit să mai ţină încă legea lui Moise, pentru că, ea încă nu era împlinită. Dar chiar şi dacă ţineau alegea lui Moise, ei aşteptau cu bucurie venirea lui Hristos, considerând că legea lui Moise era un bfel de venire a Lui şi crezând că ei trebuia să ţină acele manifestări cexterioare până la timpul când El li se va arăta lor.

16 Acum, ei nu au presupus că asalvarea venea prin blegea lui Moise; dar că legea lui Moise servea ca să le întărească credinţa lor în Hristos; şi astfel, ei au păstrat o cnădejde prin credinţă în salvarea veşnică, încrezându-se în spiritul profeţiei, care a vorbit despre lucrurile care aveau să vină.

17 Şi acum iată, Amon şi Aaron, Omner şi Himni şi fraţii lor s-au bucurat nespus de succesul pe care l-au avut printre lamaniţi, văzând că Domnul le-a acordat lor după arugăciunile lor şi că El, de asemenea, le-a verificat lor cuvântul Său în toate cele.

◀

1a

GS Anti-nefi-lehiţi.

◀

2a

Alma 8:16; 16:9.

◀

4a

Mosia 23:35.

◀

5a

Mosia 17:15.

◀

6a

I.E. Lamaniţi.

◀

b

Alma 21:9.

◀

c

Alma 26:24.

◀

7a

Alma 21:3; 24:1, 28–30.

◀

b

GS Martir, martiriu.

◀

8a

Mosia 17:18.

◀

10a

Mosia 13:10.

◀

11a

Mosia 17:13.

◀

13a

Alma 23:16–17.

◀

14a

Alma 24:15; 26:32.

◀

15a

Iacov 4:5; Iarom 1:11. GS Legea lui Moise.

◀

b

Mosia 3:14–15; 16:14.

◀

c

Mosia 13:29–32.

◀

16a

Mosia 12:31–37; 13:27–33.

◀

b

2 Ne. 11:4.

◀

c

1 Tes. 5:8–9.

◀

17a

Alma 17:9.

Capitolul 26

Amon se slăveşte în Domnul—Cei credincioşi sunt întăriţi de către Domnul şi li se dă cunoaşterea—Prin credinţă oamenii pot să aducă mii de suflete la pocăire—Dumnezeu are toată puterea şi înţelege toate lucrurile. Circa 90–77 î.H.

1 Şi acum, acestea sunt cuvintele lui Amon către fraţii săi, care spun astfel: Fraţii de sânge şi fraţii mei în credinţă, iată, vă spun vouă, ce motiv mare avem noi să ne bucurăm; căci puteam noi să presupunem, atunci când am aplecat din ţara lui Zarahemla, că Dumnezeu ne va acorda binecuvântări atât de mari?

2 Şi acum, întreb, ce binecuvântări mari ne-a acordat El nouă? Puteţi voi să spuneţi?

3 Iată, răspund eu pentru voi; căci fraţii noştri, lamaniţii, au fost în întuneric, da, chiar şi în cel mai întunecat abis, dar iată, cât de amulţi dintre ei sunt aduşi să vadă lumina cea minunată a lui Dumnezeu! Şi aceasta este binecuvântarea care ne-a fost dată nouă, şi anume că noi am fost făcuţi binstrumente în mâinile lui Dumnezeu ca să înfăptuim această mare lucrare.

4 Iată, amii dintre ei se bucură şi au fost aduşi în stâna lui Dumnezeu.

5 Iată, acâmpul a fost copt şi binecuvântaţi sunteţi voi căci aţi pus mâna pe bseceră şi aţi recoltat cu toată puterea, da, cât e ziua de lungă aţi muncit; şi iată numărul csnopilor voştri! Şi ei vor fi adunaţi în grânar pentru ca să nu se irosească.

6 Da, ei nu vor fi doborâţi de furtună în ziua din urmă; da, şi nici nu vor fi sfâşiaţi de vârtejuri; ci, atunci când afurtuna va veni, ei vor fi adunaţi laolaltă în locul lor pentru ca furtuna să nu pătrundă până la ei; da, şi nici nu vor fi mânaţi de vânturi sălbatice oriunde duşmanul va vrea să-i ducă.

7 Dar iată, ei sunt în mâinile Domnului aRecoltei şi ei sunt ai Lui; iar El îi va bridica pe ei în ziua din urmă.

8 Binecuvântat să fie numele Dumnezeului nostru; să acântăm pentru preamărirea Lui, da, să dăm bmulţumiri numelui Lui sfânt, căci El face dreptate întotdeauna.

9 Căci dacă noi nu am fi plecat din ţara lui Zarahemla, atunci aceşti fraţi iubiţi ai noştri, care ne-au preaiubit pe noi atât de mult, încă ar mai fi sfâşiaţi de aură împotriva noastră, da, şi ei, de asemenea, încă ar mai fi străini lui Dumnezeu.

10 Şi s-a întâmplat că atunci când Amon a spus aceste cuvinte, fratele lui, Aaron, l-a contrazis pe el, zicând: Amon, mă tem că bucuria ta te duce pe tine la îngâmfare.

11 Dar Amon i-a spus: Eu nu mă alaud pentru propria mea putere şi nici pentru propria mea înţelepciune; ci iată, bbucuria îmi este plină, da, inima îmi este încărcată de bucurie şi mă voi bucura de Dumnezeul meu.

12 Da, ştiu că eu sunt nimic; iar în ceea ce priveşte puterea mea, sunt slab; de aceea, nu mă voi aîngâmfa din cauza mea, ci mă voi îngâmfa din cauza Dumnezeului meu, căci în bputerea Lui pot eu să fac toate lucrurile; da, iată, multe miracole măreţe am făcut noi în această ţară, pentru care noi Îi vom preamări numele Lui pentru totdeauna.

13 Iată, câte mii dintre fraţii noştri a dezlegat El din durerile aiadului; şi ei sunt aduşi ca să bcânte iubire mântuitoare; şi aceasta datorită puterii cuvântului Lui care este în noi; de aceea, nu avem noi motiv mare să ne bucurăm?

14 Da, noi avem motiv să-L preamărim pe El pentru totdeauna, căci El este Dumnezeu Cel Prea Înalt şi i-a dezlegat pe fraţii noştri din alanţurile iadului.

15 Da, ei au fost încercuiţi cu întunecime şi distrugere veşnică; dar iată, El i-a adus în alumina Sa veşnică, da, pentru salvare nepieritoare; şi ei sunt înconjuraţi de iubirea Lui fără de asemănare; da, iar noi am fost instrumente în mâinile Lui ca să facem această lucrare măreaţă şi minunată!

16 De aceea, să ne aslăvim, da, ne vom bslăvi în Domnul; da, ne vom bucura în Domnul, căci bucuria noastră este întreagă; da, noi Îl vom preamări pe Dumnezeul nostru în vecii vecilor. Iată, cine poate să slăvească prea mult pe Domnul? Da, cine poate să spună prea mult despre puterea Lui şi despre cmila Lui şi despre răbdarea Lui în ceea ce-i priveşte pe copiii oamenilor? Iată, vă spun vouă, eu nu pot să spun nici cea mai mică parte din ceea ce simt.

17 Cine a putut să presupună că Dumnezeul nostru ar putea să fie atât de milos ca să ne smulgă din starea noastră groaznică, păcătoasă şi necurată?

18 Iată, noi am pornit chiar cu mânie, ameninţând să adistrugem Biserica Lui.

19 O, şi atunci, de ce nu ne-a condamnat El pe noi la o distrugere groaznică, da, de ce nu a lăsat El sabia dreptăţii Sale să cadă asupra noastră şi să ne condamne la o disperare veşnică?

20 O, sufletul meu, ca să zic aşa, o ia la goană la gândul acesta. Iată, El nu şi-a aplicat dreptatea asupra noastră, ci în marea Sa milă ne-a adus pe noi de partea cealaltă a acelui aabis veşnic al morţii şi al nenorocirii, chiar până la salvarea sufletelor noastre.

21 Şi acum iată, fraţii mei, care om prin afirea lui cunoaşte aceste lucruri? Vă spun vouă, nu este nici unul care să bştie aceste lucruri, decât acela care s-a pocăit.

22 Da, acela care se apocăieşte şi dă dovadă bcredinţă şi face fapte bune şi se roagă continuu, fără întrerupere—aceluia îi este dat să cunoască ctainele lui Dumnezeu; da, aceluia îi este dat să dezvăluie lucruri care nu au fost dezvăluite niciodată; da, şi aceluia îi va fi dat să aducă mii de suflete către pocăinţă, tot aşa cum ne-a fost dat nouă să-i aducem pe aceşti fraţi ai noştri către pocăinţă.

23 Acum, vă aduceţi voi aminte, fraţii mei, că le-am spus fraţilor noştri din ţara lui Zarahemla că ne ducem în ţara lui Nefi ca să predicăm către fraţii noştri, lamaniţii, iar ei au râs şi şi-au bătut joc de noi?

24 Căci ne-au spus: credeţi voi că îi puteţi aduce pe lamaniţi la cunoaşterea adevărului? Credeţi voi că îi puteţi convinge pe lamaniţi despre greşeala atradiţiilor strămoşilor lor, un popor bîncăpăţânat aşa cum sunt ei; ale căror inimi se bucură în vărsarea de sânge; ale căror zile au fost petrecute în cea mai grosolană nedreptate; ale căror căi au fost căile unui păcătos de la început? Acum, fraţii mei, vă aduceţi aminte că aceasta era vorbirea lor.

25 Da, mai mult, ei au zis: Să luăm armele împotriva lor ca să-i distrugem pe ei şi nedreptatea lor s-o dăm afară din ţară, ca să nu ne acapareze şi să ne distrugă pe noi.

26 Dar iată, fraţii mei preaiubiţi, noi am venit în pustiu nu cu intenţia de a-i distruge pe fraţii noştri, ci cu intenţia ca, poate, să salvăm câteva dintre sufletele lor.

27 Acum, când inimile noastre erau descurajate şi era cât pe ce să ne întoarcem, iată, Domnul ne-a aalinat şi a zis: Duceţi-vă printre fraţii voştri, lamaniţii, şi suportaţi cu brăbdare csuferinţele voastre, iar Eu vă voi da vouă izbândă.

28 Şi acum iată, noi am venit şi am mers printre ei; şi am fost răbdători în suferinţele noastre şi am suferit tot felul de lipsuri; da, am călătorit din casă în casă, punându-ne nădejdea în îndurările lumii—nu doar în îndurările lumii, ci în milosteniile lui Dumnezeu.

29 Şi am intrat în casele lor şi le-am predicat şi noi am predicat pe străzile lor; da, şi le-am predicat pe dealurile lor; şi, de asemenea, am intrat în templele şi în sinagogile lor şi le-am predicat; şi am fost alungaţi şi batjocoriţi, scuipaţi şi loviţi peste obraz; şi am fost bătuţi cu pietre şi prinşi cu frânghii rezistente şi aruncaţi în închisoare; şi, prin puterea şi înţelepciunea lui Dumnezeu, iarăşi am fost salvaţi.

30 Şi am suferit tot felul de îndurat, iar toate acestea pentru ca, poate, să putem fi mijlocul prin care nişte suflete să fie salvate; şi noi am presupus că abucuria noastră va fi deplină dacă, poate, noi vom putea fi mijlocul prin care unii să fie salvaţi.

31 Acum iată, putem privi înainte şi putem vedea roadele muncilor noastre; şi sunt ele puţine? Vă spun vouă: Nu, ele sunt amulte; da, iar noi putem să depunem mărturie despre sinceritatea lor datorită iubirii lor faţă de fraţii lor şi, de asemenea, faţă de noi.

32 Căci iată, ei mai degrabă îşi ajertfesc viaţa decât să ia viaţa duşmanului lor; şi ei şi-au bîngropat adânc în pământ armele de război datorită iubirii pentru fraţii lor.

33 Şi acum iată, vă spun vouă, a existat o iubire atât de mare în toată ţara? Iată, vă spun vouă: Nu, nu a existat, nici chiar printre nefiţi.

34 Căci iată, ei erau în stare să ia armele împotriva fraţilor lor; ei înşişi nu îngăduiau să fie ucişi. Dar iată cât de mulţi dintre aceştia şi-au oferit vieţile; şi noi ştim că s-au dus la Dumnezeul lor datorită iubirii lor şi datorită urii lor faţă de păcat.

35 Acum, nu avem noi motiv să ne bucurăm? Da, vă spun vouă, niciodată nu au existat oameni care să aibă atât de multe motive de bucurie ca noi, încă de la începutul lumii; da, iar bucuria mea este exaltată, chiar până la îngâmfare în Dumnezeul meu; căci El are toată aputerea, toată înţelepciunea şi toată înţelegerea; El bînţelege toate lucrurile şi este o Fiinţă cmiloasă, chiar până la Salvare, faţă de cei care se vor pocăi şi care vor crede în numele Lui.

36 Acum, dacă aceasta este laudă atunci aşa mă voi lăuda eu; căci aceasta este viaţa mea şi lumina mea, bucuria mea şi Salvarea mea şi mântuirea mea de la nenorocire veşnică. Da, binecuvântat este numele Dumnezeului meu care a avut grijă de poporul Său, care este o aramură a pomului lui Israel şi a fost pierdut din trupul lui într-o ţară străină; da, spun eu, binecuvântat să fie numele Dumnezeului meu care a avut grijă de noi, brătăcitori într-o ţară străină.

37 Acum, fraţii mei, noi vedem că Dumnezeu este grijuliu cu fiecare apopor, în orice ţară ar fi el; da, El îi va număra pe oamenii Săi, iar inima Lui miloasă este peste tot pământul. Acum, aceasta este bucuria mea şi mulţumirea mea cea mare; da, şi voi da mulţumiri Dumnezeului meu în vecii vecilor. Amin.

◀

1a

Mosia 28:9; Alma 17:6–11.

◀

3a

Alma 23:8–13.

◀

b

2 Cor. 4:5; Mosia 23:10.

◀

4a

Alma 23:5.

◀

5a

Ioan 4:35–37; D&L 4:4.

◀

b

Ioel 3:13.

◀

c

D&L 33:7–11; 75:2, 5.

◀

6a

Hel. 5:12; 3 Ne. 14:24–27.

◀

7a

GS Seceriş.

◀

b

Mosia 23:22; Alma 36:28.

◀

8a

D&L 25:12.

◀

b

GS Recunoscător, recunoştinţă.

◀

9a

Mosia 28:1–2.

◀

11a

2 Cor. 7:14.

◀

b

D&L 18:14–16. GS Bucurie.

◀

12a

Ier. 9:24; Alma 29:9.

◀

b

Ps. 18:32–40; Filip. 4:13; 1 Ne. 17:3.

◀

13a

GS Iad.

◀

b

Alma 5:26.

◀

14a

Alma 12:11.

◀

15a

GS Lumină, Lumina lui Hristos.

◀

16a

Rom. 15:17; 1 Cor. 1:31.

◀

b

2 Cor. 10:15–18; D&L 76:61.

◀

c

Ps. 36:5–6.

◀

18a

Mosia 27:8–10.

◀

20a

2 Ne. 1:13; Hel. 3:29–30.

◀

21a

GS Omul firesc.

◀

b

1 Cor. 2:9–16; Iacov 4:8.

◀

22a

Alma 36:4–5. GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

b

GS Credinţă.

◀

c

GS Tainele lui Dumnezeu.

◀

24a

Mosia 10:11–17.

◀

b

Mosia 13:29.

◀

27a

Alma 17:9–11.

◀

b

GS Răbdare.

◀

c

Alma 20:29–30. GS Adversitate.

◀

30a

D&L 18:15–16.

◀

31a

Alma 23:8–13.

◀

32a

Alma 24:20–24.

◀

b

Alma 24:15.

◀

35a

GS Putere.

◀

b

D&L 88:41.

◀

c

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

36a

Gen. 49:22–26; Iacov 2:25; 5:25.

◀

b

Iacov 7:26.

◀

37a

Fapte 10:34–35; 2 Ne. 26:33.

Capitolul 27

Domnul îi dă ordin lui Amon să conducă poporul anti-nefi-lehiţilor într-un loc sigur—Atunci când îl întâlneşte pe Alma, bucuria lui Amon îi epuizează toată puterea—nefiţii dau anti-nefi-lehiţilor pământul lui Ierşon —Ei se numesc poporul lui Amon. Circa 90–77 î.H.

1 Acum, s-a întâmplat că atunci când lamaniţii, care merseseră la război împotriva nefiţilor, după luptele lor multe de ai distruge, au constatat, că era în zadar să caute distrugerea lor şi s-au reîntors în ţara lui Nefi.

2 Şi s-a întâmplat că amaleciţii, din cauza pierderii lor, erau nespus de mânioşi. Şi când au văzut că nu puteau să se răzbune pe nefiţi, au început să aţâţe poporul la mânie împotriva afraţilor lor, poporul banti-nefi-lehiţilor; de aceea, au reînceput să-i distrugă pe ei.

3 Acum, acest popor a refuzat adin nou să pună mâna pe arme şi au permis să fie ei înşişi ucişi după dorinţa duşmanilor lor.

4 Acum, când Amon şi fraţii săi au văzut această lucrare de distrugere printre cei pe care îi iubeau atât de mult şi printre cei care i-au preaiubit pe ei atât de mult—căci erau trataţi ca şi cum erau îngeri trimişi de la Dumnezeu ca să-i salveze de la distrugere veşnică—de aceea, atunci când Amon şi fraţii săi au văzut această mare lucrare de distrugere, au fost emoţionaţi de milă şi au aspus către rege:

5 Să adunăm laolaltă acest popor al Domnului şi să mergem jos în ţara lui Zarahemla la fraţii noştri, nefiţii şi să fugim din mâinile duşmanilor noştri pentru ca să nu fim distruşi.

6 Dar regele le-a spus: Iată, nefiţii ne vor distruge din cauza numeroaselor crime şi păcate pe care le-am făcut împotriva lor.

7 Iar Amon a zis: Eu mă voi duce şi-L voi întreba pe Domnul şi dacă El ne va spune, Duceţi-vă peste fraţii voştri, ne vom duce?

8 Iar regele i-a spus: Da, dacă Domnul ne spune să ne ducem, atunci ne vom duce jos la fraţii noştri şi vom fi sclavii lor până când le vom plăti lor pentru crimele şi păcatele numeroase pe care le-am făcut împotriva lor.

9 Dar Amon i-a spus: Este împotriva legii fraţilor noştri, care a fost întemeiată de tatăl meu, că nu trebuie să fie nici un asclav printre ei; de aceea, să mergem jos şi să ne încredem în mila fraţilor noştri.

10 Dar regele le-a spus: Întreabă-L pe Domnul şi dacă El ne va spune să ne ducem, atunci ne vom duce; altfel, vom pieri în ţară.

11 Şi s-a întâmplat că Amon a mers şi L-a întrebat pe Domnul şi Domnul i-a spus:

12 Du-i pe oamenii aceştia afară din ţara aceasta pentru ca ei să nu piară; căci Satana are mare stăpânire pe inimile amaleciţilor, care-i aţâţă pe lamaniţi în mânie împotriva fraţilor lor ca să-i ucidă pe ei; de aceea, plecaţi din această ţară; şi binecuvântaţi sunt aceşti oameni în această generaţie, căci Eu îi voi cruţa pe ei.

13 Şi acum, s-a întâmplat că Amon a mers şi i-a spus regelui toate cuvintele pe care Domnul le spusese lui.

14 Şi au adunat laolaltă pe toţi oamenii lor, da, pe toţi oamenii Domnului, şi au adunat laolaltă toate turmele şi cirezile lor şi au plecat din ţară şi au mers în pustiul care despărţea ţara lui Nefi de ţara lui Zarahemla şi au venit aproape de graniţele ţării.

15 Şi s-a întâmplat că Amon le-a spus: Iată, eu şi cu fraţii mei vom merge în ţara lui Zarahemla, iar voi veţi rămâne aici până când ne vom întoarce; iar noi vom cerceta inimile fraţilor noştri, dacă ei doresc sau nu ca noi să venim în ţara lor.

16 Şi s-a întâmplat că în timp ce Amon s-a dus în ţară, el şi fraţii lui l-au întâlnit pe Alma în alocul despre care s-a vorbit; şi iată, aceasta a fost o întâlnire plină de bucurie.

17 Acum, abucuria lui Amon era atât de mare încât el a fost plin de ea; da, el era stăpânit de bucuria Dumnezeului său, chiar până la bepuizarea puterilor sale; şi el ciarăşi a căzut la pământ

18 Acum, nu era aceasta o bucurie nespus de mare? Iată, aceasta este o bucurie pe care nimeni nu o primeşte, decât acela care într-adevăr se pocăeşte şi caută cu umilinţă fericirea.

19 Acum, bucuria lui Alma de a-i întâlni pe fraţii săi a fost într-adevăr mare, precum şi bucuria lui Aaron, a lui Omner şi a lui Himni; dar iată, bucuria lor nu a fost într-atât de mare încât să întreacă puterea lor.

20 Şi acum, s-a întâmplat că Alma i-a condus pe fraţii săi înapoi în ţara lui Zarahemla; chiar până la propria lui casă. Şi au mers şi i-au povestit ajudecătorului-şef toate lucrurile care li se întâmplaseră în ţara lui Nefi, printre fraţii lor, lamaniţii.

21 Şi s-a întâmplat că judecătorul-şef a trimis o veste prin toată ţara, dorind să cunoască glasul poporului despre acceptarea fraţilor lor, care erau poporul anti-nefi-lehiţilor.

22 Şi s-a întâmplat că glasul poporului a venit, zicând: Iată, noi vom renunţa la ţinutul Ierşon, care este la răsărit, lângă mare, care mărgineşte ţinutul Abundenţei, care este la miazăzi de ţinutul Abundenţei; iar ţinutul acesta, Ierşon, este ţinutul pe care noi îl vom da fraţilor noştri ca moştenire.

23 Şi iată, vom pune oştirile noastre între ţinutul Ierşonului şi ţinutul lui Nefi, pentru ca noi să putem să-i apărăm pe fraţii noştri în ţinutul Ierşonului; şi facem aceasta pentru fraţii noştri, ţinând seama de teama lor de a pune mâna pe arme împotriva fraţilor lor, ca să nu păcătuiască; şi această mare teamă a lor a venit din cauza pocăinţei lor dureroase pe care au avut-o, din cauza crimelor lor numeroase şi a ticăloşiei lor îngrozitoare.

24 Şi acum iată, aceasta o vom face pentru fraţii noştri pentru ca ei să moştenească ţinutul Ierşonului; şi îi vom păzi pe ei de duşmanii lor, cu oştirile noastre, cu condiţia ca ei să ne dea nouă o parte din bunurile lor ca să ne ajute să întreţinem oştirile noastre.

25 Acum, s-a întâmplat că atunci când Amon a auzit aceasta, s-a întors la poporul anti-nefi-lehiţilor şi, de asemenea, Alma a mers cu el în pustiu, acolo unde ei îşi instalaseră corturile, şi le-au făcut lor cunoscute toate aceste lucruri. Iar Alma, de asemenea, le-a povestit lor despre aconvertirea sa, împreună cu Amon şi Aaron şi fraţii săi.

26 Şi s-a întâmplat că aceasta a făcut să fie mare bucurie printre ei. Şi au mers jos în ţinutul Ierşonului şi au pus stăpânire pe ţinutul Ierşonului; şi erau numiţi de către nefiţi poporul lui Amon; de aceea, au fost deosebiţi prin acest nume pentru totdeauna de atunci încolo.

27 Şi erau dintre poporul lui Nefi; şi, de asemenea, se numărau printre poporul care aparţinea de Biserica lui Dumnezeu. Şi au fost, de asemenea, deosebiţi pentru zelul lor faţă de Dumnezeu, precum şi faţă de oameni; căci erau foarte acinstiţi şi drepţi în toate lucrurile; şi erau bneclintiţi în credinţa lor în Hristos, chiar până la sfârşit.

28 Şi ei priveau vărsarea sângelui fraţilor lor cu cea mai mare scârbă; şi nu au putut niciodată să fie convinşi să pună mâna pe arme împotriva fraţilor lor; şi niciodată nu au privit moartea nici cu cel mai mic sentiment de groază datorită speranţei lor şi a credinţei lor în Hristos şi în înviere; de aceea, moartea era înghiţită, după părerea lor, de către victoria lui Hristos asupra ei.

29 De aceea, ei puteau să îndure amoartea în felul cel mai rău şi mai chinuitor în care putea fi adusă de către fraţii lor, înainte de a pune mâna pe sabie sau pe paloş ca să-i lovească.

30 Şi astfel, ei erau un popor zelos şi preaiubit, un popor mult favorizat al Domnului.

◀

2a

Alma 43:11.

◀

b

Alma 25:1. GS Anti-nefi-lehiţi.

◀

3a

Alma 24:21–26.

◀

4a

Alma 24:5.

◀

9a

Mosia 2:13; 29:32, 38, 40.

◀

16a

Alma 17:1–4.

◀

17a

GS Bucurie.

◀

b

1 Ne. 1:7.

◀

c

Alma 19:14.

◀

20a

Alma 4:16–18.

◀

25a

Mosia 27:10–24.

◀

27a

GS Cinstit, cinste.

◀

b

Alma 23:6.

◀

29a

Alma 24:20–23.

Capitolul 28

Lamaniţii sunt învinşi într-o bătălie înspăimântătoare—Zeci de mii sunt ucişi—Cei păcătoşi sunt consemnaţi într-o stare de nenorocire fără de sfârşit; cei drepţi ajung la o stare de fericire fără de sfârşit. Circa 77–76 î.H.

1 Şi acum, s-a întâmplat că după ce poporul lui Amon s-a stabilit în ţinutul aIerşonului şi o biserică, de asemenea, a fost întemeiată în ţinutul Ierşonului şi oştirile nefiţilor au fost trimise de jur-împrejurul ţării lui Ierşon, da, la toate graniţele dimprejurul ţării lui Zarahemla; iată, oştirile lamaniţilor i-au urmărit pe fraţii lor până în pustiu.

2 Şi astfel, a fost o bătălie înspăimântătoare; da, chiar una cum nu s-a mai cunoscut printre toate popoarele din ţară, încă din timpul când Lehi a plecat din Ierusalim; da, şi zeci de mii dintre lamaniţi au fost ucişi şi împrăştiaţi afară din ţară.

3 Da, şi, de asemenea, a fost un măcel înspăimântător al poporului lui Nefi; cu toate acestea, lamaniţii au fost aalungaţi şi împrăştiaţi şi poporul lui Nefi s-a reîntors în ţara lui.

4 Şi acum, acesta a fost un timp când s-a auzit o mare jelire şi plângere prin toată ţara, în poporul lui Nefi—

5 Da, strigătul văduvelor jelindu-şi bărbaţii; şi, de asemenea, acela al taţilor jelindu-şi fiii; şi fiica pentru frate, da, fratele pentru tată; şi astfel, strigătul de jale s-a auzit printre toţi, jelire pentru neamurile lor care fuseseră ucise.

6 Şi acum, cu siguranţă aceasta a fost o zi tristă; da, un timp solemn şi un timp pentru mult apost şi rugăciune.

7 Şi astfel s-a terminat cel de al cincisprezecelea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi;

8 Şi aceasta este relatarea lui Amon şi a fraţilor lui, călătoriile lor în ţara lui Nefi, suferinţele lor în ţară, supărările lor şi necazurile lor şi bucuria lor anespusă şi, de asemenea, primirea şi adăpostirea în siguranţă a fraţilor în ţara Ierşonului. Şi acum, fie ca Domnul, Mântuitorul tuturor oamenilor, să binecuvânteze sufletele lor în vecii vecilor.

9 Şi aceasta este relatarea războaielor şi a conflictelor dintre nefiţi, precum şi a războaielor dintre nefiţi şi lamaniţi; iar cel de al cincisprezecelea an al domniei judecătorilor a luat sfârşit.

10 Şi din primul an până la cel de al cincisprezecelea s-a întâmplat distrugerea multor mii de vieţi; da, s-a petrecut o scenă îngrozitoare de vărsare de sânge.

11 Iar trupurile multor mii de oameni sunt puse adânc în pământ, în timp ce trupurile multor mii aputrezesc în movile pe faţa pământului; da, şi multe mii bjelesc pierderea neamurilor lor căci ei au motiv să se teamă, în acord cu făgăduielile Domnului, de faptul că sunt consemnaţi la o stare de nenorocire fără de sfârşit.

12 În timp ce alte multe mii jelesc cu adevărat pentru pierderea neamurilor lor, ei totuşi se bucură şi se înflăcărează în speranţă, şi ei chiar ştiu, în acord cu afăgăduielile Domnului, că sunt înălţaţi ca să locuiască la dreapta lui Dumnezeu, într-o stare de fericire fără de sfârşit.

13 Şi astfel, noi vedem cât de mare este ainegalitatea oamenilor din cauza păcatului şi a neascultării, precum şi puterea diavolului, care vine prin bplanurile înşelătoare pe care le-a făcut pentru a seduce inimile oamenilor.

14 Şi astfel, noi vedem marea chemare pentru silinţa oamenilor ca să lucreze în avia Domnului; şi astfel, vedem marele motiv de jale şi, de asemenea, de bucurie—jale din cauza morţii şi distrugerii printre oameni, iar bucurie datorită bluminii lui Hristos pentru viaţă.

◀

1a

Alma 27:22; 30:1, 19.

◀

3a

Alma 30:1.

◀

6a

Alma 30:2.

◀

8a

Alma 27:16–19.

◀

11a

Alma 16:11.

◀

b

Alma 48:23; D&L 42:45–46.

◀

12a

Alma 11:41.

◀

13a

1 Ne. 17:35.

◀

b

2 Ne. 9:28.

◀

14a

GS Via Domnului.

◀

b

GS Lumină, Lumina lui Hristos.

Capitolul 29

Alma doreşte să strige pocăinţă cu un zel îngeresc—Domnul aprobă învăţători pentru toate naţiunile—Alma se bucură de faptele Domnului şi de succesul lui Amon şi al fraţilor lui. Circa 76 î.H.

1 O, cum aş dori să fiu un înger şi să pot avea împlinită dorinţa inimii mele, ca să pot să merg şi să vorbesc cu trâmbiţa lui Dumnezeu, cu un glas care să cutremure pământul şi să strig pocăinţă către fiecare popor!

2 Da, aş dori să declar către fiecare suflet, cu un glas ca de furtună, pocăinţa şi planul mântuirii, pentru ca el să se pocăiască şi să avină la Dumnezeul nostru, pentru ca să nu mai fie jale pe faţa pământului.

3 Dar iată, sunt un om şi păcătuiesc în dorinţa mea; căci ar trebui să fiu mulţumit cu lucrurile pe care Domnul mi le-a dat mie.

4 Eu ar trebui să nu sfâşii în dorinţele mele decretul ferm a unui Dumnezeu drept, căci ştiu că El le dă oamenilor după adorinţa lor, fie că aceasta va fi pentru moarte, fie pentru viaţă; da, eu ştiu că El le dă oamenilor, da, hotărăşte pentru ei decizii care sunt de neschimbat, după bdorinţele lor, fie că acestea sunt pentru salvare, fie că sunt pentru distrugere.

5 Da, şi eu ştiu că binele şi răul au venit înaintea tuturor oamenilor; cel care nu deosebeşte binele de rău este nevinovat; dar cel care acunoaşte binele şi răul, lui îi este dat după dorinţele sale, fie că el doreşte bine sau rău, viaţă sau moarte, bucurie sau remuşcări de bconştiinţă.

6 Acum, văzând că eu cunosc aceste lucruri, de ce aş dori mai mult decât să fac lucrarea pentru care am fost chemat?

7 De ce aş dori să fiu un înger, pentru ca să pot glăsui până la marginile pământului?

8 Căci iată, Domnul le îngăduie atuturor naţiunilor ca unii din acelaşi neam şi blimbă să predice cuvântul, da, în înţelepciune, tot ceea ce El ccrede de cuviinţă că ei trebuie să aibă; de aceea, noi vedem că Domnul sfătuieşte în înţelepciune, în acord cu ceea ce este drept şi adevărat.

9 Eu cunosc ceea ce Domnul mi-a poruncit mie şi mă amândresc pentru aceasta. Eu nu mă mândresc cu mine însumi, ci eu mă mândresc cu ceea ce Domnul mi-a poruncit mie; da, şi aceasta este slava mea, şi anume ca, eu să fiu poate, un instrument în mâinile lui Dumnezeu ca să aduc un suflet la pocăinţă; şi aceasta este bucuria mea.

10 Şi iată, atunci când văd pe mulţi dintre fraţii mei că într-adevăr se pocăesc şi vin la Domnul, Dumnezeul lor, atunci sufletul meu se umple de bucurie; atunci îmi aduc aminte de ceea ace Domnul a făcut pentru mine, da, chiar că El mi-a auzit rugăciunea; da, atunci îmi aduc aminte de braţul Lui milostiv pe care l-a întins către mine.

11 Da, şi, de asemenea, îmi aduc aminte de robia strămoşilor mei; căci ştiu cu siguranţă că aDomnul i-a eliberat pe ei din sclavie şi prin aceasta a întemeiat Biserica Lui; da, Domnul Dumnezeu, Dumnezeul lui Avraam, Dumnezeul lui Isaac şi Dumnezeul lui Iacov i-a eliberat pe ei din sclavie.

12 Da, eu mi-am adus aminte întotdeauna de robia strămoşilor mei; şi acelaşi Dumnezeu care i-a aeliberat pe ei din mâinile Egiptenilor i-a eliberat pe ei din sclavie.

13 Da, şi acelaşi Dumnezeu a întemeiat Biserica Sa printre ei; da, şi acelaşi Dumnezeu m-a chemat pe mine cu o chemare sfântă ca să predic cuvântul către acest popor şi mi-a dat mie mult succes, pentru care abucuria mea este deplină.

14 Dar nu mă bucur numai pentru succesul meu, ci bucuria mea este şi mai deplină datorită asuccesului fraţilor mei care au fost sus în ţara lui Nefi.

15 Iată, ei au muncit foarte mult şi au adus roade multe; şi cât de mare va fi răsplata lor!

16 Acum, când mă gândesc la succesul acestor fraţi ai mei, sufletul meu este purtat chiar şi până la separarea lui de trup, ca să spun aşa; atât de mare este bucuria mea.

17 Şi acum, fie ca Dumnezeu să le dea acestor fraţi ai mei ca ei să poată să stea în împărăţia lui Dumnezeu; da, şi, de asemenea, toţi cei care sunt rodul lucrărilor lor pentru ca ei să nu se mai rătăcească, ci să-L preamărească pe El în vecii vecilor. Şi fie ca Dumnezeu să facă să se întâmple după cuvintele mele, chiar aşa cum am vorbit. Amin.

◀

2a

Omni 1:26; 3 Ne. 21:20.

◀

4a

Ps. 37:4.

◀

b

GS Libertatea de a alege.

◀

5a

2 Ne. 2:18, 26; Moro. 7:15–19. GS Discernământ, darul.

◀

b

GS Conştiinţă.

◀

8a

2 Ne. 29:12.

◀

b

D&L 90:11.

◀

c

Alma 12:9–11.

◀

9a

Alma 26:12.

◀

10a

Mosia 27:11–31.

◀

11a

Mosia 24:16–21; Alma 5:3–5.

◀

12a

Ex. 14:30–31.

◀

13a

D&L 18:14–16.

◀

14a

Alma 17:1–4.

Capitolul 30

Corihor, antihristul, îl ridiculizează pe Hristos, Ispăşirea şi spiritul profeţiei—El propovăduiesţe că nu este nici un Dumnezeu, nici o cădere a omului, nici o pedeapsă pentru păcat şi nici un Hristos—Alma depune mărturie că Hristos va veni şi că toate lucrurile dovedesc că este un Dumnezeu—Corihor cere să i se dea un semn şi el a amuţit dintr-odată—Diavolul a apărut înaintea lui Corihor sub forma unui înger şi l-a învăţat ce să spună—Corihor este călcat în picioare şi moare. Circa 76–74 î.H.

1 Iată, acum s-a întâmplat că după ce apoporul lui Amon s-a stabilit în ţara Ierşonului, da, şi, de asemenea, după ce lamaniţii au fost balungaţi afară din ţară, iar morţii lor au fost îngropaţi de către poporul ţării—

2 Acum, morţii lor nu au fost număraţi din cauza numărului lor mare; şi nici morţii nefiţilor nu au fost număraţi—dar s-a întâmplat că după ce şi-au îngropat morţii şi, de asemenea, după zilele de post şi de jeluire şi de rugăciune (şi aceasta era în cel de al şaisprezecelea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi), a început să fie pace neîntreruptă în toată ţara.

3 Da, şi poporul a avut grijă să ţină poruncile Domnului; şi oamenii erau stricţi în păstrarea arânduielilor lui Dumnezeu, potrivit legii lui Moise; căci au fost învăţaţi să bţină legea lui Moise până când aceasta va fi împlinită.

4 Şi astfel, poporul nu a avut nici o tulburare în tot cel de al şaisprezecelea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi.

5 Şi s-a întâmplat că la începutul celui de al şaptesprezecelea an al domniei judecătorilor, a fost pace neîntreruptă.

6 Dar s-a întâmplat că pe la sfârşitul celui de al şaptesprezecelea an, un om a venit în ţara lui Zarahemla, şi el era aantihristul, căci el a început să predice către popor împotriva profeţiilor care fuseseră spuse de către profeţi despre venirea lui Hristos.

7 Acum, nu era nici o lege împotriva acredinţei oricui; căci era cu totul împotriva poruncilor lui Dumnezeu ca să fie o lege care să-i aducă pe oameni la niveluri inegale.

8 Căci aşa spune scriptura: aAlegeţi voi în ziua aceasta pe cine vreţi să slujiţi.

9 Acum, dacă un om dorea să-L slujească pe Dumnezeu, acesta era privilegiul lui; sau, mai degrabă, dacă el credea în Dumnezeu, era privilegiul lui să-L slujească pe El; dar dacă nu credea în El, atunci nu era nici o lege care să-l pedepsească.

10 Dar dacă ucidea, atunci era pedepsit cu amoartea; şi dacă jefuia era pedepsit, de asemenea, şi dacă fura, atunci el, de asemenea, era pedepsit; şi de adulter, era, de asemenea, pedepsit; da, pentru toate aceste ticăloşii, ei erau pedepsiţi.

11 Căci era o lege care prevedea că oamenii trebuie să fie judecaţi după crimele lor. Cu toate acestea, nu era nici o lege împotriva credinţei cuiva; de aceea, un om era pedepsit numai pentru crimele pe care le-a făcut; de aceea, toţi oamenii erau la aacelaşi nivel.

12 Iar acest antihrist, al cărui nume era Corihor (iar legea nu putea avea nici o putere asupra lui), a început să predice către popor arătând că nu trebuia să fie nici un Hristos. Şi în felul acesta a predicat el, zicând:

13 O, voi care sunteţi legaţi de o nădejde nebunească şi deşartă, de ce vă înjugaţi voi singuri cu asemenea lucruri nebuneşti? De ce căutaţi un Hristos? Căci nici un om nu poate cunoaşte nimic despre ce va să vină.

14 Iată, aceste lucruri pe care voi le numiţi profeţii, despre care voi spuneţi că sunt transmise de către profeţii sfinţi, iată, ele sunt tradiţii nebuneşti de-ale strămoşilor voştri.

15 Cum de ştiţi voi despre certitudinea lor? Iată, voi nu puteţi să ştiţi despre lucruri pe care nu le avedeţi; de aceea, nu puteţi să ştiţi că trebuie să fie un Hristos.

16 Voi vă îndreptaţi privirile către viitor şi spuneţi că vedeţi o iertare a păcatelor voastre. Dar iată, acesta este efectul unei minţi înfierbântate; şi acest deranjament al minţilor voastre vine din cauza tradiţiilor strămoşilor voştri, care vă conduc în rătăcire, într-o credinţă despre lucruri care nu sunt adevărate.

17 Şi mult mai multe lucruri de acest fel a spus el către ei, spunându-le că nu putea să fie nici un fel de ispăşire a păcatelor oamenilor, ci fiecare om a trecut prin viaţă după felul în care s-a condus; de aceea, fiecare om a prosperat după geniul său şi fiecare om a cucerit după puterea sa; şi orice a făcut un om în viaţa lui nu este nici o crimă.

18 Şi astfel a predicat către ei, conducând în rătăcire inimile multora, făcându-i pe aceştia să-şi înalţe capul în ticăloşia lor, da, conducând în rătăcire pe multe femei, precum şi pe bărbaţi, ca să preacurvească—spunându-le că atunci când un om este mort, acesta era sfârşitul a toate cele.

19 Acum, acest om s-a dus, de asemenea, şi în ţara lui Ierşon ca să predice aceste lucruri poporului lui Amon, care fusese odată poporul lamaniţilor.

20 Dar iată, ei erau mai înţelepţi decât mulţi dintre nefiţi; căci l-au prins şi l-au legat şi l-au dus înaintea lui Amon, care era mare preot peste acest popor.

21 Şi s-a întâmplat că a făcut ca el să fie alungat din ţară. Iar el a trecut în ţara lui Ghedeon şi a început, de asemenea, să le predice acestora; şi aici nu a avut mare succes, căci a fost prins şi legat şi dus în faţa marelui preot, precum şi în faţa judecătorului-şef peste ţară.

22 Şi s-a întâmplat că marele preot i-a spus: De ce strici căile Domnului? De ce predici acestui popor că nu va fi nici un Hristos ca să întrerupi bucuria lui? De ce vorbeşti tu împotriva tuturor profeţiilor profeţilor sfinţi?

23 Acum, numele preotului era Ghidona. Iar Corihor a spus către el: Pentru că nu propovăduiesc tradiţiile nebuneşti ale strămoşilor voştri şi pentru că nu-i învăţ pe aceşti oameni să se lege pe ei înşişi sub rânduieli nebuneşti şi ritualuri care sunt plănuite de către preoţi din vechime ca să uzurpeze puterea şi autoritatea peste ei, ca să-i ţină în ignoranţă pentru ca ei să nu poată să-şi înalţe capul, ci să fie subjugaţi în acord cu cuvintele tale.

24 Tu spui că acest popor este un popor liber. Iată, eu zic că ei sunt în sclavie. Tu spui că acele profeţii din vechime sunt adevărate. Iată, eu zic că voi nu ştiţi că ele sunt adevărate.

25 Tu spui că acest popor este un popor vinovat şi decăzut, din cauza încălcării făcute de un părinte. Iată, eu zic că un copil nu este vinovat din cauza părinţilor săi.

26 Şi tu, de asemenea, spui că Hristos va veni. Dar iată, eu zic că tu nu ştii că va fi un Hristos. Şi tu, de asemenea, zici că El va fi ucis pentru apăcatele lumii—

27 Şi astfel, tu conduci în rătăcire acest popor, după tradiţiile nebuneşti ale strămoşilor voştri şi după propriile voastre dorinţe; şi voi îi ţineţi pe ei subjugaţi, cu alte cuvinte, în sclavie, pentru ca voi să vă însuşiţi munca mâinilor lor, pentru ca ei să nu îndrăznească să privească în sus cu curaj şi să nu se bucure de drepturile şi privilegiile lor.

28 Da, ei nu îndrăznesc să folosească ceea ce este al lor, căci altfel îi ofensează pe preoţii lor care îi subjugă pe ei după dorinţele lor şi care i-au făcut pe ei să creadă în tradiţiile şi în visurile lor, în capriciile şi în viziunile lor şi în misterele lor pretinse, şi anume că, dacă nu se poartă în acord cu cuvintele lor, atunci ei ofensează pe o oarecare fiinţă necunoscută, care ei zic că este Dumnezeu—o fiinţă care niciodată nu a fost văzută sau cunoscută, care niciodată nu a fost şi nu va fi.

29 Acum, când marele preot şi judecătorul-şef au văzut împietrirea inimii lui, da, atunci când au văzut că el Îl insulta până şi pe Dumnezeu, nu au putut să răspundă la cuvintele lui; dar au pus ca el să fie legat; şi l-au dat pe el pe mâna ofiţerilor şi l-au trimis în ţara lui Zarahemla pentru ca să fie adus înaintea lui Alma şi a judecătorului-şef care era guvernator peste toată ţara.

30 Şi s-a întâmplat că atunci când a fost adus în faţa lui Alma şi a judecătorului-şef, el a continuat în acelaşi fel, tot aşa cum făcuse în ţara lui Ghedeon; da, el a continuat să ahulească.

31 Şi s-a ridicat cu multe cuvinte aumflate în faţa lui Alma şi i-a insultat pe preoţi şi pe învăţători, acuzându-i pe aceştia că duceau poporul în rătăcire potrivit tradiţiilor prosteşti ale strămoşilor lor, în scopul de a-şi însuşi munca poporului.

32 Acum, Alma i-a spus: Tu ştii că noi nu ne însuşim munca acestui popor; căci iată, eu am lucrat încă de la începutul domniei judecătorilor până acum, cu propriile mele mâini, pentru întreţinerea mea, în ciuda numeroaselor mele călătorii de jur-împrejurul ţării ca să vestesc cuvântul lui Dumnezeu către poporul meu.

33 Şi în ciuda numeroaselor treburi pe care le-am făcut în biserică, eu nu am primit niciodată nici măcar o acentimă pentru munca mea; şi nimeni dintre fraţii mei nu a făcut aceasta, în afară de ceea ce au primit la scaunul de judecată; şi atunci noi am primit numai după lege, pentru măsura timpului nostru.

34 Şi acum, dacă noi nu primim nimic pentru muncile noastre în biserică, ce am câştiga noi să muncim în biserică, dacă nu ar fi să declarăm adevărul, ca să putem să avem bucurii în abucuria fraţilor noştri?

35 Atunci, de ce spui tu că noi predicăm către acest popor pentru câştig, când tu singur ştii că noi nu primim nici un câştig? Şi acum, crezi că noi înşelăm acest popor şi aceasta aduce atât de multă bucurie în inimile lor?

36 Iar Corihor i-a răspuns lui: Da.

37 Şi atunci Alma i-a spus: Crezi tu că este un Dumnezeu?

38 Iar el a răspuns: Nu.

39 Acum, Alma i-a spus: Tăgăduieşti tu iarăşi că este un Dumnezeu şi, de asemenea, Îl tăgăduieşti tu pe Hristos? Căci iată, îţi spun ţie, eu ştiu că este un Dumnezeu şi, de asemenea, că Hristos va veni.

40 Şi acum, ce dovadă ai tu că nu este nici un aDumnezeu sau că Hristos nu va veni? Eu îţi zic ţie că nu ai nici una, în afară numai de cuvântul tău.

41 Dar iată, eu am toate lucrurile ca amărturie că aceste lucruri sunt adevărate; şi tu, de asemenea, ai toate lucrurile ca mărturie către tine că acestea sunt adevărate; şi le vei nega tu pe acestea? Crezi tu că aceste lucruri sunt adevărate?

42 Iată, eu ştiu că tu crezi, dar eşti posedat de un spirit mincinos; şi ai alungat Spiritul lui Dumnezeu pentru ca Acesta să nu aibă nici un loc în tine; dar diavolul are putere asupra ta şi el te duce pe tine de ici-colo, scornind lucrături ca să-i distrugă pe copiii lui Dumnezeu.

43 Şi acum, Corihor a spus către Alma: Dacă tu îmi vei arăta mie un asemn care să mă convingă că este un Dumnezeu, da, arată-mi tu mie că El are putere şi atunci voi fi convins de adevărul cuvintelor tale.

44 Dar Alma i-a spus: Tu ai avut destule semne; ai de gând să-L ispiteşti pe Dumnezeul tău? Ai tu de gând să spui: Arată-mi un semn, atunci când tu ai mărturia atuturor acestor fraţi ai tăi, precum şi aceea a profeţilor celor sfinţi? Scripturile sunt aşezate în faţa ta, da, şi btoate lucrurile arată că este un Dumnezeu; da, chiar şi cpământul şi toate lucrurile care sunt pe faţa lui, da, şi dmişcarea lui, da, şi, de asemenea, toate eplanetele care se mişcă în felul lor regulat mărturisesc că este un Creator Suprem.

45 Şi totuşi tu mergi aici şi acolo, ducând în rătăcire inimile acestui popor, mărturisindu-i lui că nu este nici un Dumnezeu? Şi încă vei tăgădui tu toate aceste mărturii? Iar el a zis: Da, eu le voi tăgădui, dacă voi nu îmi veţi arăta un semn.

46 Şi acum, s-a întâmplat că Alma i-a spus: Iată, eu sunt supărat din cauza împietririi inimii tale, da, fiindcă tu încă te mai împotriveşti spiritului adevărului şi fiindcă sufletul poate să fie distrus.

47 Dar iată, este amai bine ca sufletul tău să fie pierdut, decât să fii instrumentul aducerii multor suflete la distrugere prin minciunile tale şi prin cuvintele tale linguşitoare; de aceea, dacă vei tăgădui iarăşi, iată, Dumnezeu te va lovi pe tine, ca tu să devii mut, pentru ca tu să nu-ţi mai deschizi gura niciodată, pentru ca tu niciodată să nu-l mai înşeli pe acest popor.

48 Acum, Corihor i-a spus: Eu nu tăgăduiesc existenţa unui Dumnezeu, dar eu nu cred că este un Dumnezeu; şi eu, de asemenea, zic că voi nu ştiţi că este un Dumnezeu; şi dacă voi nu îmi arătaţi un semn, eu nu voi crede.

49 Acum, Alma i-a spus: Aceasta îţi voi da eu ţie ca un semn, şi anume ca tu să fii afăcut mut, potrivit cuvintelor mele; şi eu spun că în numele lui Dumnezeu, tu vei amuţi pentru ca tu să nu mai ai darul vorbirii.

50 Acum, când Alma a spus aceste cuvinte, Corihor a amuţit pentru ca el să nu mai aibă darul vorbirii, potrivit cuvintelor lui Alma.

51 Şi atunci când judecătorul-şef a văzut aceasta, el şi-a întins mâna şi a scris pentru Corihor, zicând: Eşti tu convins de puterea lui Dumnezeu? Acela despre care tu ai vrut ca Alma să-ţi arate semnul Său? Vrei tu ca El să-i lovească şi pe alţii pentru ca să-ţi arate ţie un semn? Iată, El ţi-a arătat ţie un semn; şi acum, vei mai contrazice tu încă mai mult?

52 Iar Corihor şi-a întins mâna şi a scris, zicând: Eu ştiu că sunt mut, căci nu pot vorbi; şi ştiu că nimic nu putea să aducă aceasta asupra mea, decât puterea lui Dumnezeu; da, şi eu am aştiut întotdeauna că era un Dumnezeu.

53 Dar iată, diavolul m-a aînşelat pe mine; căci el a bapărut în faţa mea sub forma unui înger şi mi-a zis: Du-te şi cucereşte acest popor, căci toţi oamenii s-au dus în rătăcire după un Dumnezeu necunoscut. Şi el mi-a spus: Nu este cnici un Dumnezeu; da, şi m-a învăţat pe mine ceea ce trebuia să spun. Şi eu am propovăduit cuvintele lui; şi le-am propovăduit pentru că ele erau plăcute pentru mintea dcarnală; eu le-am propovăduit până când am avut mult succes într-atât, încât eu chiar am crezut că ele erau adevărate; şi din cauza aceasta m-am împotrivit adevărului chiar până când am adus acest mare blestem asupra mea.

54 Acum, când el a spus aceasta, l-a implorat pe Alma să se roage lui Dumnezeu ca să ridice blestemul de pe el.

55 Dar Alma i-a spus: Dacă acest blestem va fi luat de pe tine, atunci tu iarăşi vei duce în rătăcire inimile acestui popor; de aceea, se va întâmpla aşa cum Domnul va voi.

56 Şi s-a întâmplat că blestemul nu a fost luat de pe Corihor; ci el a fost alungat şi a mers din casă în casă cerşind pentru bucatele sale.

57 Acum, vestea despre ceea ce i s-a întâmplat lui Corihor a fost răspândită imediat prin toată ţara; da, vestea a fost trimisă de către judecătorul-şef către toţi oamenii din ţară, declarându-le acelora care crezuseră în cuvintele lui Corihor că ei trebuia să se pocăiască cu repeziciune, căci altfel aceeaşi judecată va veni peste ei.

58 Şi s-a întâmplat că au fost convinşi cu toţii de ticăloşia lui Corihor; de aceea, au fost cu toţii convertiţi din nou către Domnul; şi aceasta a pus capăt nedreptăţii de felul lui Corihor. Iar Corihor a mers din casă în casă, cerşind bucate pentru traiul său.

59 Şi s-a întâmplat că aşa cum mergea el prin popor, da, printre oamenii care se separaseră de nefiţi şi care îşi luaseră numele de zoramiţi, fiind conduşi de un om care se numea Zoram—şi cum mergea el printre ei, iată, a fost trântit jos şi călcat în picioare chiar până când a murit.

60 Şi astfel, vedem noi sfârşitul aceluia care a stricat căile Domnului; şi astfel, vedem că adiavolul nu-i va bscăpa pe copiii săi în ultima zi, ci îi va târî pe ei cu repeziciune jos în ciad.

◀

1a

Alma 27:25–26. GS Anti-nefi-lehiţi.

◀

b

Alma 28:1–3.

◀

3a

GS Legea lui Moise.

◀

b

2 Ne. 25:24–27; Alma 25:15.

◀

6a

GS Antihrist.

◀

7a

Alma 1:17.

◀

8a

Ios. 24:15. GS Libertatea de a alege.

◀

10a

GS Pedeapsă capitală.

◀

11a

Mosia 29:32.

◀

15a

Eter 12:5–6.

◀

26a

Isa. 53:4–7.

◀

30a

GS Blasfemie.

◀

31a

Hel. 13:22.

◀

33a

Alma 11:3.

◀

34a

GS Bucurie.

◀

40a

Ps. 14:1.

◀

41a

GS Martor.

◀

43a

Iacov 7:13–21; D&L 46:8–9. GS Semn.

◀

44a

Mosia 13:33–34.

◀

b

Ps. 19:1; D&L 88:47.

◀

c

Iov 12:7–10.

◀

d

Hel. 12:11–15.

◀

e

Moise 6:63.

◀

47a

1 Ne. 4:13.

◀

49a

2 Cron. 13:20.

◀

52a

Alma 30:42.

◀

53a

Iacov 7:14.

◀

b

2 Cor. 11:14; 2 Ne. 9:9.

◀

c

Ps. 10:4.

◀

d

GS Carnal.

◀

60a

GS Diavol.

◀

b

Alma 3:26–27; 5:41–42; D&L 29:45.

◀

c

GS Iad.

Capitolul 31

Alma conduce o misiune ca să-i aducă pe calea cea bună pe zoramiţii cei apostaţi—Zoramiţii Îl tăgăduiesc pe Hristos, cred într-o idee neadevărată despre dreptul de a alege şi preaslăvesc cu rugăciuni stabilite—Misionarii sunt plini de Spiritul Sfânt—Suferinţele lor sunt înghiţite în bucuria pentru Hristos. Circa 74 î.H.

1 Acum, s-a întâmplat că după sfârşitul lui Corihor, Alma, aflând veşti că zoramiţii stricau căile Domnului şi că Zoram, care era conducătorul lor, conducea inimile poporului ca să-i apreaslăvească pe bidoli muţi, inima lui iarăşi a început să fie cbolnavă din cauza nedreptăţii poporului.

2 Căci acesta era motiv de mare asupărare pentru Alma să afle despre nedreptatea dintre oamenii săi; de aceea, inima lui era nespus de întristată din cauza separării zoramiţilor de nefiţi.

3 Acum, zoramiţii s-au adunat laolaltă într-un ţinut pe care ei îl numeau Antionum, care era la răsărit de ţara lui Zarahemla, care se întindea lângă ţărmul mării, care era la miazăzi de ţinutul lui Ierşon, care era, de asemenea, mărginit la miazăzi de pustiu, care pustiu era plin de lamaniţi.

4 Acum, nefiţii se temeau mult că zoramiţii ar putea să intre într-o relaţie cu lamaniţii şi că acesta ar fi un mijloc de mare pierdere în partea nefiţilor.

5 Şi acum, cum apredicarea bcuvântului avea o mare tendinţă să cconducă poporul să facă ceea ce era drept—da, aceasta avusese un efect cu mult mai puternic asupra minţilor poporului, decât sabia sau orice altceva care li se întâmplase lor—de aceea, Alma a crezut de cuviinţă ca ei să pună la încercare virtutea cuvântului lui Dumnezeu.

6 De aceea, el i-a luat pe Amon şi pe Aaron şi pe Omner; şi pe Himni l-a lăsat în Biserică în Zarahemla; dar pe primii trei el i-a luat cu el, precum şi pe Amulec şi pe Zeezrom care erau la Melec; şi el, de asemenea, a luat pe doi dintre fiii săi.

7 Acum, pe cel mai mare dintre fiii săi nu l-a luat cu el, iar numele acestuia era aHelaman; dar numele acelora pe care i-a luat cu el erau Şiblon şi Corianton; şi acestea sunt numele acelora care s-au dus cu el printre bzoramiţi ca să le predice lor cuvântul.

8 Acum, zoramiţii erau adisidenţi printre nefiţi; de aceea, ei avuseseră cuvântul lui Dumnezeu predicat către ei.

9 Dar ei acăzuseră în mare greşeală, căci nu voiau să ţină poruncile lui Dumnezeu şi legile Lui conform cu legea lui Moise.

10 Şi nici nu voiau să respecte rânduielile Bisericii ca să continue în rugăciune şi implorare adresate zilnic către Dumnezeu pentru ca ei să nu intre în ispită.

11 Da, în sfârşit, ei au stricat căile Domnului în foarte multe ocazii; de aceea, din această cauză, Alma şi fraţii săi s-au dus în ţară ca să predice cuvântul către ei.

12 Acum, când ei au ajuns în ţară, iată, spre mirarea lor, au aflat că zoramiţii zidiseră sinagogi şi că se adunau laolaltă o zi pe săptămână, zi pe care ei o numeau ziua Domnului; şi preaslăveau într-un fel pe care Alma şi fraţii lui nu-l mai văzuseră niciodată;

13 Căci aveau un loc zidit în mijlocul sinagogii lor, un loc pentru stat în picioare, care era înalt mult deasupra capului; iar partea de sus a acestuia putea să facă loc numai unui singur om.

14 De aceea, oricine dorea să apreaslăvească trebuia să meargă şi să stea în picioare pe partea de sus a acelui loc şi să-şi întindă mâinile către cer şi să strige cu o glas puternică, zicând:

15 Sfinte, Sfinte Dumnezeule; noi credem că Tu eşti Dumnezeu; şi noi credem că Tu eşti sfânt; şi că Tu ai fost un Spirit; şi că Tu eşti un Spirit; şi că Tu vei fi un Spirit în vecii vecilor.

16 Sfinte Dumnezeule, noi credem că Tu ne-ai despărţit pe noi de fraţii noştri; şi noi nu credem în tradiţia fraţilor noştri care le-a fost înmânată lor de naivitatea strămoşilor lor; dar noi credem că Tu ne-ai aales pe noi să fim copiii Tăi bsfinţi; şi, de asemenea, Tu ne-ai făcut nouă cunoscut că nu va fi nici un Hristos.

17 Dar Tu eşti acelaşi, şi ieri, şi astăzi, şi în vecii vecilor; şi Tu ne-ai aales pe noi pentru ca noi să fim salvaţi în timp ce toţi în jurul nostru sunt aleşi ca să fie alungaţi de mânia Ta jos în iad; pentru care sfinţenie, o, Dumnezeule, noi Îţi mulţumim; şi noi, de asemenea, Îţi mulţumim Ţie pentru că Tu ne-ai ales pe noi ca să nu fim conduşi în rătăcire după tradiţiile nebuneşti ale fraţilor noştri care îi reţin de la credinţa în Hristos, care conduc inimile lor în rătăcire departe de Tine, Dumnezeul nostru.

18 Şi iarăşi Îţi mulţumim noi Ţie, o, Dumnezeule, pentru că noi suntem aleşi şi suntem un popor sfânt. Amin.

19 Acum, s-a întâmplat că după ce Alma şi fraţii săi şi fiii săi au auzit aceste rugăciuni, au fost uimiţi peste măsură.

20 Căci iată, fiecare om înainta şi spunea aceleaşi feluri de rugăciuni.

21 Acum, locul acela era numit de ei Rameumptom, care, în tălmăcire, înseamnă sfântul piedestal.

22 Acum, de pe acest piedestal spuneau ei, fiecare om, aceeaşi rugăciune către Dumnezeu, mulţumindu-i Dumnezeului lor pentru că erau aleşi de El şi pentru că El nu i-a condus pe ei în rătăcire, după tradiţia fraţilor lor şi pentru că inimile lor nu au fost răpite ca să creadă în lucruri care vor veni, despre care nu ştiau nimic.

23 Acum, după ce toţi oamenii au spus mulţumiri în felul acesta, ei s-au întors la casele lor, afără să mai vorbească iarăşi despre Dumnezeul lor, până când se adunau iarăşi la piedestalul cel sfânt pentru ca iarăşi să spună mulţumiri după felul lor.

24 Acum, când Alma a văzut aceasta, inima lui a fost aîntristată; căci a văzut că erau un popor păcătos şi stricat; da, el a văzut că inimile lor erau fixate pe aur şi pe argint şi pe tot felul de lucruri fine.

25 Da, şi el, de asemenea, a văzut că inimile lor erau aînălţate în mare îngâmfare în mândria lor.

26 Şi el şi-a ridicat glasul spre cer şi a aimplorat, zicând: O, cât de mult, o, Doamne, vei permite Tu ca slujitorii Tăi să trăiască aici jos în trup pentru ca să vezi o ticăloşie atât de mare printre copiii oamenilor?

27 Iată, o, Dumnezeule, ei Te aimploră pe Tine şi totuşi inimile lor sunt bumflate în mândrie. Iată, o, Dumnezeule, ei Te imploră pe Tine cu gurile lor în timp ce ei sunt umflaţi până la mărire în lucrurile deşarte ale lumii.

28 Iată, o, Dumnezeul meu, veşmintele lor scumpe şi inelele lor, abrăţările lor şi ornamentele lor de aur şi toate lucrurile lor preţioase cu care ei sunt împodobiţi; şi iată, inimile lor sunt fixate pe acestea; şi totuşi ei Te imploră pe Tine şi zic—Noi îţi mulţumim Ţie, o, Dumnezeule, căci noi suntem un popor ales de Tine, în timp ce alţii vor pieri.

29 Da, şi ei zic că Tu le-ai făcut cunoscut lor faptul că nu va fi un Hristos.

30 O, Doamne Dumnezeule, cât de mult vei permite Tu ca o asemenea ticăloşie şi necredinţă să fie în acest popor? O, Doamne, îmi vei da Tu mie putere pentru ca eu să pot să-mi suport infirmităţile? Căci eu sunt infirm, iar o asemenea ticăloşie a poporului acesta îmi îndurerează sufletul.

31 O, Doamne, inima mea este nespus de întristată; vrei Tu să-mi alini sufletul meu aîn Hristos? O, Doamne, vrei Tu să-mi acorzi să pot avea putere ca să pot suferi cu răbdare aceste dureri care vor veni asupra mea din cauza nedreptăţii acestui popor?

32 O, Doamne, vrei Tu să-mi alini sufletul şi să-mi aduci succes mie, precum şi camarazilor mei care sunt cu mine—da, Amon şi Aaron şi Omner şi, de asemenea, Amulec şi Zeezrom, precum şi celor adoi fii ai mei—da, chiar şi pe toţi aceştia vei vrea Tu să-i alini, o, Doamne? Da, vrei Tu să alini sufletele lor în Hristos?

33 Vrei Tu să le acorzi lor putere ca să poată să-şi suporte suferinţele care vor veni peste ei din cauza nedreptăţilor acestui popor?

34 O, Doamne, vrei Tu să ane acorzi nouă să aveni succes în efortul nostru de a-i aduce pe ei iarăşi către Tine, pentru Hristos?

35 Iată, o, Doamne, asufletele lor sunt preţioase şi mulţi dintre ei sunt fraţii noştri; de aceea, dă-ne nouă, o, Doamne, putere şi înţelepciune ca să putem să-i aducem pe aceşti fraţi ai noştri iarăşi către Tine.

36 Acum, s-a întâmplat că atunci când Alma a spus aceste cuvinte, el şi-a apus bmâinile pe toţi aceia care erau cu el. Şi iată, atunci când şi-a pus mâinile pe ei, ei au fost umpluţi de Spiritul Sfânt.

37 Şi după ce s-au despărţit unul de altul, anegândindu-se la ceea ce vor mânca sau la ceea ce vor bea sau la ceea ce vor îmbrăca.

38 Iar Domnul le-a dat lor favoarea ca ei să nu flămânzească şi nici să nu le fie sete; da, şi El, de asemenea, le-a dat putere ca să nu sufere nici un fel de asuferinţe, ci doar să fie absorbiţi în bucuria pentru Hristos. Acum, aceasta a fost potrivit rugăciunii lui Alma; şi aceasta pentru că el s-a rugat în bcredinţă.

◀

1a

Ex. 20:5; Mosia 13:13.

◀

b

2 Ne. 9:37. GS Idolatrie.

◀

c

Alma 35:15.

◀

2a

Mosia 28:3; 3 Ne. 17:14; Moise 7:41.

◀

5a

Enos 1:23; Alma 4:19. GS (a) Predica.

◀

b

Evr. 4:12; Iacov 2:8; Alma 36:26.

◀

c

Iarom 1:11–12; D&L 11:2.

◀

7a

GS Helaman, fiul lui Alma.

◀

b

Alma 30:59.

◀

8a

Alma 24:30.

◀

9a

GS Apostazie.

◀

14a

Mat. 6:1–7.

◀

16a

Alma 38:13–14.

◀

b

Isa. 65:3, 5.

◀

17a

GS Deşertăciune, deşert.

◀

23a

Iac. 1:21–25.

◀

24a

Gen. 6:5–6.

◀

25a

Iacov 2:13; Alma 1:32.

◀

26a

Moise 7:41–58.

◀

27a

Isa. 29:13.

◀

b

GS Mândrie.

◀

28a

Isa. 3:16–24.

◀

31a

Ioan 16:33.

◀

32a

Alma 31:7.

◀

34a

2 Ne. 26:33.

◀

35a

GS Suflet—Valoarea sufletelor.

◀

36a

3 Ne. 18:36–37.

◀

b

GS Mâini, aşezarea lor.

◀

37a

Mat. 6:25–34; 3 Ne. 13:25–34.

◀

38a

Mat. 5:10–12; Mosia 24:13–15; Alma 33:23.

◀

b

GS Credinţă.

Capitolul 32

Alma îi învaţă pe cei săraci pe care durerile i-au umilit—Credinţa este o speranţă în ceea ce nu se vede, care este adevărat—Alma depune mărturie despre faptul că îngeri îi slujesc pe bărbaţi, pe femei şi pe copii—Alma compară cuvântul cu o sămânţă—Ea trebuie să fie plantată şi îngrijită—Atunci ea creşte şi se face un pom din care este cules fructul vieţii veşnice. Circa 74 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că ei au mers şi au început să predice cuvântul lui Dumnezeu către popor, intrând în sinagogile lor şi în casele lor; da, şi au predicat cuvântul chiar şi pe străzile lor.

2 Şi s-a întâmplat că după multă muncă printre ei, au început să aibă succes în clasa asăracilor din popor; căci iată, ei au fost alungaţi din sinagogi din cauza veşmintelor lor grosolane—

3 De aceea, lor nu li s-a dat voie să intre în sinagogile lor ca să-l preaslăvească pe Dumnezeu, fiind consideraţi necuraţi; deci, ei erau săraci; da, erau consideraţi de către fraţii lor ca fiind zgură; de aceea, ei erau asăraci în ceea ce priveşte lucrurile lumeşti; şi ei, de asemenea, erau săraci în inimă.

4 Acum, în timp ce Alma propovăduia şi vorbea către popor pe dealul Onida, o mare mulţime a venit către el, aceştia fiind aceia despre care noi am vorbit, care erau asăraci în inimă din cauza sărăciei lor în ceea ce priveşte lucrurile lumeşti.

5 Şi ei au venit către Alma; iar cel care era în fruntea lor i-a spus: Iată, ace să facă fraţii aceştia ai mei, căci sunt dispreţuiţi de toţi oamenii din cauza sărăciei lor, da, şi mai ales de către preoţii noştri; căci ei ne-au balungat din sinagogile noastre pentru zidirea cărora noi am muncit din greu cu propriile noastre mâini; şi ne-au alungat din cauza sărăciei noastre nespus de mari; şi nu avem nici un loc ca să ne rugăm Dumnezeului nostru; şi iată, cce să facem noi?

6 Şi acum, când Alma a auzit aceasta, el s-a întors şi l-a privit pe el în faţă şi a privit cu mare bucurie; căci el a văzut că asuferinţele lor într-adevăr i-au bumilit şi că erau cpregătiţi să audă cuvântul.

7 De aceea, el nu a mai spus nimic către mulţimea cealaltă; ci şi-a întins mâna şi a strigat către aceia pe care i-a văzut şi a zis către ei:

8 Eu văd că voi sunteţi cu inima asmerită şi, dacă este aşa, atunci binecuvântaţi sunteţi voi.

9 Iată, fratele tău a zis: Ce trebuie să facem noi?—căci suntem alungaţi din sinagogile noastre, aşa încât nu ne putem închina la Dumnezeul nostru.

10 Iată, vă zic vouă, credeţi voi că nu puteţi să-l apreaslăviţi pe Dumnezeul vostru decât numai în sinagogile voastre?

11 Şi încă mai mult aş întreba eu, credeţi voi că nu trebuie să-l preaslăviţi pe Dumnezeul vostru decât o singură zi pe săptămână?

12 Eu vă zic vouă, este bine că sunteţi alungaţi din sinagogile voastre pentru ca să puteţi să vă umiliţi şi să învăţaţi aînţelepciune; căci este necesar ca voi să învăţaţi înţelepciune; căci pentru că voi sunteţi alungaţi, voi sunteţi dispreţuiţi de către fraţii voştri din cauza bsărăciei voastre nespus de mari şi sunteţi aduşi la smerenie în inima voastră; căci voi neapărat sunteţi aduşi să vă umiliţi.

13 Şi acum, pentru că voi sunteţi forţaţi să fiţi umili, binecuvântaţi sunteţi voi; căci omul uneori, dacă este forţat să fie umil, atunci caută pocăinţă; şi acum, cu siguranţă, oricine care se pocăieşte, acela va găsi milă; iar acela care va arăbda până la sfârşit, acela va fi salvat.

14 Şi acum, aşa cum v-am spus vouă, pentru că aţi fost forţaţi să fiţi umili, voi sunteţi binecuvântaţi, dar nu credeţi că mai binecuvântaţi sunt aceia care se umilesc cu adevărat din cauza cuvântului?

15 Da, cel care într-adevăr se umileşte pe el însuşi şi se pocăieşte de păcatele sale şi rabdă până la sfârşit, acela va fi binecuvântat—da, mult mai binecuvântat decât aceia care sunt forţaţi să fie umili din cauza sărăciei lor nespus de mari.

16 De aceea, binecuvântaţi sunt aceia care se aumilesc ei înşişi fără să fie forţaţi să fie umili; sau, mai degrabă, cu alte cuvinte, binecuvântat este acela care crede în cuvântul lui Dumnezeu şi este botezat fără încăpăţânarea inimii, da, fără să fie adus ca să cunoască cuvântul sau chiar forţat să cunoască înainte ca el să creadă.

17 Da, mulţi sunt aceia care zic: Dacă tu ne vei arăta nouă un asemn din cer, atunci noi vom cunoaşte cu siguranţă; atunci noi vom crede.

18 Acum, întreb, este aceasta credinţă? Iată, vă zic vouă: Nu; căci dacă un om cunoaşte un lucru, atunci el nu are nici un motiv să acreadă, căci îl cunoaşte.

19 Şi acum, cu cât mai mult este blestemat acela care acunoaşte voinţa lui Dumnezeu şi nu o face decât acela care crede numai sau are numai motiv să creadă şi cade în păcat?

20 Acum, despre acest lucru voi trebuie să judecaţi. Iată, vă zic vouă că este de-o parte la fel cum este şi de partea cealaltă; şi fiecărui om îi va fi dat potrivit faptelor sale.

21 Şi acum, aşa cum eu am spus despre credinţă—acredinţa nu este o cunoaştere perfectă despre lucruri; de aceea, dacă voi aveţi credinţă, voi aveţi bsperanţă în lucruri care cnu se văd, care sunt adevărate.

22 Şi acum, iată, vă spun eu vouă, şi aş vrea ca voi să vă aduceţi aminte că Dumnezeu este milos cu toţi aceia care cred în numele Lui; de aceea, El doreşte în primul rând ca voi să credeţi, da, şi anume, în cuvântul Lui.

23 Şi acum, El răspândeşte cuvântul Său printre oameni prin intermediul îngerilor, da, anu numai către bărbaţi ci, de asemenea, şi către femei. Şi acum, aceasta nu este totul; bcopiii mici primesc şi ei adeseori cuvinte care-i fac de ruşine pe cei înţelepţi şi pe cei învăţaţi.

24 Şi acum, fraţii mei preaiubiţi, pentru că voi aţi vrut să cunoaşteţi de la mine ceea ce trebuie să faceţi pentru că sunteţi loviţi şi alungaţi—acum, eu nu doresc ca voi să credeţi că am intenţia să vă judec numai după ceea ce este adevărat—

25 Căci nu vreau să spun că voi toţi aţi fost forţaţi să vă umiliţi; căci eu cred cu adevărat că sunt unii printre voi care ar vrea să se umilească pe ei înşişi, în orice situaţie s-ar afla.

26 Acum, aşa cum am spus despre credinţă—că aceasta nu este o cunoaştere perfectă—tot aşa este şi cu cuvintele mele. Voi nu puteţi să ştiţi cu certitudine de la început că ele sunt adevărate până la perfecţiune, mai mult decât este credinţa o cunoaştere perfectă.

27 Dar iată, dacă vă veţi trezi şi vă veţi deştepta aptitudinile, chiar pentru a pune la încercare cuvintele mele şi dacă dovediţi un pic de credinţă, da, chiar dacă nu faceţi nimic mai mult decât să adoriţi să credeţi, lăsaţi această dorinţă să lucreze în voi, chiar până când credeţi într-un fel în care puteţi face loc pentru o parte din cuvintele mele.

28 Acum, noi vom asemăna cuvântul cu o asămânţă. Acum, dacă voi faceţi loc ca o bsămânţă să fie plantată în cinima voastră, iată, dacă aceasta este o sămânţă adevărată sau o sămânţă bună, dacă voi nu o aruncaţi afară prin dnecredinţa voastră şi dacă nu vă împotriviţi Spiritului Domnului, iată, ea va începe să crească înăuntrul piepturilor voastre; şi atunci când voi simţiţi aceste mişcări de creştere, voi veţi începe să ziceţi în sinea voastră—Aceasta trebuie să fie o sămânţă bună sau cuvântul este bun, căci el începe să-mi lărgească sufletul; da, începe să-mi lumineze eînţelegerea, da, începe să fie delicios pentru mine.

29 Acum iată, nu ar mări aceasta credinţa voastră? Eu vă zic vouă: Da; cu toate acestea, ea nu a crescut până la o cunoaştere perfectă.

30 Dar iată, în timp ce sămânţa se umflă şi încolţeşte şi începe să crească, apoi voi va trebui să spuneţi că sămânţa este bună; căci iată, ea se umflă şi încolţeşte şi începe să crească. Şi acum, iată, nu vă va întări aceasta credinţa voastră? Da, aceasta vă va întări credinţa: căci voi veţi spune—Eu ştiu că aceasta este o sămânţă bună; căci iată, încolţeşte şi începe să crească.

31 Şi acum, iată, sunteţi voi siguri că aceasta este o sămânţă bună? Eu vă zic vouă: Da; căci fiecare sămânţă produce după aasemănarea sa proprie.

32 De aceea, dacă o sămânţă creşte, atunci este bună; dar dacă nu creşte, atunci iată, nu este bună, de aceea, este aruncată la gunoi.

33 Şi acum, iată, pentru că voi aţi încercat experienţa şi aţi plantat sămânţa; iar aceasta se umflă şi încolţeşte şi începe să crească, voi trebuie să ştiţi că sămânţa este bună.

34 Şi acum, iată, este acunoaşterea voastră perfectă? Da, cunoaşterea voastră este perfectă în acel lucru, iar bcredinţa voastră este adormită; şi aceasta este pentru că voi ştiţi, căci voi ştiţi că v-a umplut sufletele cuvântul; şi voi, de asemenea, ştiţi că a încolţit, că înţelegerea voastră a început să fie luminată, iar cmintea voastră a început să se dezvolte.

35 O, atunci, nu este acesta un lucru real? Eu vă zic vouă: Da, pentru că acesta este alumină; şi orice lucru care este lumină este bun, pentru că se vede; de aceea, voi trebuie să ştiţi că este bun; şi acum, iată, după ce aţi gustat această lumină, este cunoaşterea voastră perfectă?

36 Iată, vă zic vouă: Nu; şi nici nu trebuie să daţi deoparte credinţa voastră, căci voi v-aţi dovedit credinţa voastră numai ca să plantaţi sămânţa, pentru ca voi să încercaţi experienţa, pentru ca să cunoaşteţi dacă sămânţa era bună.

37 Şi iată, în timp ce pomul va începe să crească, voi veţi zice: Să-l îngrijim cu mare atenţie, pentru ca el să prindă rădăcini, pentru ca el să crească şi să facă fructe pentru noi. Şi acum, iată, dacă noi îl îngrijim cu multă atenţie, el va face rădăcini şi va creşte şi va face fructe.

38 Dar dacă noi aneglijăm pomul şi nu avem grijă de hrana lui, iată, el nu va face rădăcini; iar atunci când căldura soarelui va veni şi îl va arde pentru că nu are rădăcini, se va veşteji, iar voi îl veţi smulge şi îl veţi arunca.

39 Acum, aceasta nu este pentru că sămânţa nu a fost bună şi nici pentru că fructul ei nu ar fi de dorit; ci, aceasta este pentru că apământul vostru este arid şi pentru că voi nu veţi îngriji pomul, de aceea, voi nu puteţi să aveţi fructul lui.

40 Şi astfel, dacă voi nu veţi îngriji cuvântul, aşteptând cu ochiul credinţei fructul lui, atunci voi nu veţi putea niciodată să culegeţi fructul apomului vieţii.

41 Dar dacă voi veţi hrăni cuvântul, da, hrăniţi pomul atunci când el începe să crească, prin credinţa voastră, cu mare sârguinţă şi cu arăbdare, aşteptând fructul lui, atunci el va face rădăcini; şi iată, el va fi un pom bcrescând pentru viaţă nepieritoare.

42 Şi datorită asârguinţei voastre şi a credinţei voastre şi a răbdării voastre faţă de cuvânt, îngrijindu-l, pentru ca el să capete rădăcini în voi, iată, încetul cu încetul voi veţi culege bfructul lui, care este cel mai preţios, care este dulce, mai presus decât orice lucru care este dulce; şi care este alb, mai presus decât orice lucru care este alb, da, şi pur, mai presus decât orice lucru care este pur; şi voi vă veţi ospăta din fructul lui chiar până când veţi fi sătui pentru ca să nu mai flămânziţi şi nici să nu vă mai fie sete.

43 Atunci, fraţii mei, voi veţi culege răsplata pentru credinţa voastră, pentru răbdarea şi sârguinţa voastră şi pentru îndelungile voastre suferinţe, aşteptând pomul să facă fructe pentru voi.

◀

2a

GS Săraci.

◀

3a

Alma 34:40.

◀

4a

GS Săraci—Sărac în spirit.

◀

5a

Prov. 18:23.

◀

b

Alma 33:10.

◀

c

Fapte 2:37–38.

◀

6a

GS Adversitate.

◀

b

GS Umil, Umilinţă.

◀

c

Alma 16:16–17; D&L 101:8.

◀

8a

Mat. 5:3–5.

◀

10a

GS Preaslăvire.

◀

12a

Ecl. 4:13.

◀

b

Prov. 16:8.

◀

13a

Alma 38:2.

◀

16a

GS Umil, Umilinţă.

◀

17a

GS Semn.

◀

18a

Eter 12:12, 18.

◀

19a

Ioan 15:22–24.

◀

21a

Ioan 20:29; Evr. 11.

◀

b

GS Speranţă.

◀

c

Eter 12:6.

◀

23a

Ioel 2:28–29.

◀

b

Mat. 11:25; Luca 10:21; 3 Ne. 26:14–16; D&L 128:18.

◀

27a

Marcu 11:24.

◀

28a

Alma 33:1.

◀

b

Luca 8:11.

◀

c

GS Inimă.

◀

d

Mat. 17:20.

◀

e

GS Înţelegere.

◀

31a

Gen. 1:11–12.

◀

34a

GS Cunoaştere.

◀

b

Eter 3:19.

◀

c

GS Minte.

◀

35a

Ioan 3:18–21. GS Lumină, Lumina lui Hristos.

◀

38a

GS Apostazie.

◀

39a

Mat. 13:5.

◀

40a

Gen. 2:9; 1 Ne. 15:36.

◀

41a

GS Răbdare.

◀

b

Alma 33:23; D&L 63:23.

◀

42a

GS Sârguinţă.

◀

b

1 Ne. 8:10–12.

Capitolul 33

Zenos a propovăduit că oamenii trebuie să se roage şi să se închine în toate locurile şi că judecăţile sunt date la o parte datorită Fiului—Zenoc a propovăduit că mila este oferită datorită Fiului—Moise a înălţat în pustiu un simbol al Fiului lui Dumnezeu. Circa 74 î.H.

1 Acum, după ce Alma a vorbit aceste cuvinte, ei au trimis la el, dorind să ştie dacă ei trebuia să creadă într-un asingur Dumnezeu pentru ca să poată obţine fructul acesta despre care el vorbise sau cum trebuia ei să planteze bsămânţa sau cuvântul despre care el vorbise, despre care spusese că trebuia plantat în inima lor; sau în ce fel trebuia ei să înceapă să-şi dovedească credinţa.

2 Iar Alma le-a spus: Iată, voi aţi spus că anu puteţi să-l preaslăviţi pe Dumnezeul vostru pentru că voi sunteţi alungaţi din sinagogile voastre. Dar iată, vă zic vouă, dacă voi credeţi că nu puteţi să vă închinaţi la Dumnezeu, greşiţi foarte mult şi trebuie să cercetaţi bscripturile; dacă voi credeţi că ele v-au învăţat pe voi aceasta, atunci nu le înţelegeţi.

3 Vă aduceţi voi aminte că aţi citit ceea ce aZenos, profetul din vechime, a zis despre rugăciune sau despre bpreaslăvire?

4 Căci el a zis: Tu eşti milos, o, Dumnezeule, căci Tu ai auzit rugăciunea mea, chiar şi atunci când am fost în pustiu; da, Tu ai fost milos atunci când eu m-am rugat în legătură cu aceia care erau aduşmanii mei şi Tu i-ai întors pe aceştia de la mine.

5 Da, o, Dumnezeule, şi Tu ai fost milos cu mine atunci când eu Te-am implorat pe Tine în acâmpia mea; atunci când eu Te-am implorat pe Tine în rugăciunea mea; şi Tu m-ai auzit pe mine.

6 Şi iarăşi, o, Dumnezeule, atunci când m-am întors la casa mea, Tu m-ai auzit pe mine în rugăciunea mea.

7 Şi atunci când m-am întors în acamera mea, o, Doamne, şi m-am rugat către Tine, Tu m-ai auzit.

8 Da, Tu eşti milos cu copiii Tăi atunci când ei Te imploră pentru a fi auziţi de Tine şi nu de oameni şi Tu îi vei auzi.

9 Da, o, Dumnezeule, Tu ai fost milos cu mine şi mi-ai auzit strigătele în mijlocul adunărilor Tale.

10 Da, şi Tu, de asemenea, m-ai auzit pe mine atunci când am fost aalungat şi am fost dispreţuit de către duşmanii mei; da, Tu ai auzit strigătele mele şi ai fost mânios pe duşmanii mei şi i-ai vizitat pe ei în mânia Ta cu mare distrugere.

11 Şi Tu m-ai auzit pe mine din cauza suferinţelor mele şi a sincerităţii mele; şi datorită Fiului Tău Tu ai fost atât de milos cu mine; de aceea, Te voi implora pe Tine în toate suferinţele mele, căci în Tine este bucuria mea; căci Tu ţi-ai întors judecăţile Tale de la mine datorită Fiului Tău.

12 Şi acum, Alma le-a spus: Credeţi voi în acele ascripturi care au fost scrise de către cei din vechime?

13 Iată, dacă voi credeţi în ele, atunci trebuie să credeţi în ceea ce a zis aZenos; căci iată, el a zis: Tu ţi-ai întors judecăţile Tale datorită Fiului Tău.

14 Acum iată, fraţii mei, aş vrea să întreb dacă aţi citit scripturile? Dacă le-aţi citit, cum puteţi să nu credeţi în Fiul lui Dumnezeu?

15 Căci anu este scris că Zenos singur a vorbit despre aceste lucruri şi bZenoc, de asemenea, a vorbit despre aceste lucruri—

16 Căci iată, el a zis: Tu eşti mânios, o, Doamne, pe acest popor, pentru că el nu vrea să înţeleagă îndurarea Tale pe care Tu i-ai arătat-o lui datorită Fiului Tău.

17 Şi acum, fraţii mei, voi vedeţi că un al doilea profet din vechime a depus mărturie despre Fiul lui Dumnezeu; şi pentru că oamenii nu voiau să înţeleagă cuvintele lui, l-au abătut pe el cu pietre până când a murit.

18 Dar iată, aceasta nu este totul; aceştia nu sunt singurii care au vorbit despre Fiul lui Dumnezeu.

19 Iată, El a fost pomenit de aMoise; da, şi iată, un bsimbol a fost cînălţat în pustiu pentru ca oricine s-ar uita către el să poată trăi. Şi mulţi s-au uitat şi au trăit.

20 Dar puţini au înţeles semnificaţia acelor lucruri; şi aceasta din cauza împietririi inimilor lor. Dar mulţi au fost atât de împietriţi, încât nu au vrut să se uite; de aceea, au pierit. Acum, pricina pentru care nu au vrut să se uite este pentru că nu au crezut că aceasta i-ar avindeca pe ei.

21 O, fraţii mei, dacă voi aţi putea fi vindecaţi numai prin aruncarea privirii ca să fiţi vindecaţi, nu v-aţi uita voi repede, sau v-aţi împietri voi mai degrabă inimile în necredinţă şi aţi fi voi leneşi într-atât, încât să nu vă aruncaţi privirea şi să pieriţi?

22 Dacă aşa este cazul, atunci nenorocire va veni peste voi; dar, dacă nu este aşa, atunci aruncaţi-vă privirile şi aîncepeţi să credeţi în Fiul lui Dumnezeu, în faptul că El va veni ca să mântuiască poporul Său şi că El va suferi şi va muri ca să bispăşească păcatele lor; şi că El se va cridica iarăşi din morţi, ceea ce va face să se înfăptuiască dînvierea pentru ca toţi oamenii să stea în faţa Lui ca să fie judecaţi în ultima zi de judecată, după efaptele lor.

23 Şi acum, fraţii mei, doresc ca voi să asădiţi acest Cuvânt în inima voastră, iar atunci când el va începe să se mărească, tot aşa să-l îngrijiţi prin credinţa voastră. Şi iată, el va deveni un pom, bcrescând în voi pentru viaţă veşnică. Şi atunci, să dea Dumnezeu ca cgreutăţile voastre să fie uşoare prin bucuria Fiului Său. Şi chiar toate acestea puteţi să le faceţi de vreţi. Amin.

◀

1a

2 Ne. 31:21; Mosia 15:2–4.

◀

b

Alma 32:28–43.

◀

2a

Alma 32:5.

◀

b

Alma 37:3–10.

◀

3a

GS Scripturi—Scripturi pierdute; Zenos.

◀

b

GS Preaslăvire.

◀

4a

Mat. 5:44.

◀

5a

Alma 34:20–25.

◀

7a

Mat. 6:5–6; Alma 34:26.

◀

10a

Alma 32:5.

◀

12a

GS Scripturi.

◀

13a

Alma 34:7.

◀

15a

Iacov 4:4.

◀

b

1 Ne. 19:10; Alma 34:7.

◀

17a

GS Martir, martiriu.

◀

19a

Deut. 18:15, 18; Alma 34:7.

◀

b

Num. 21:9; 2 Ne. 25:20; Mosia 3:15.

◀

c

Ioan 3:14; Hel. 8:14–15.

◀

20a

1 Ne. 17:40–41.

◀

22a

Alma 32:27–28.

◀

b

Alma 22:14; 34:8–9.

◀

c

GS Înviere.

◀

d

Alma 11:44.

◀

e

GS Fapte.

◀

23a

Alma 33:1; 34:4.

◀

b

Alma 32:41; D&L 63:23.

◀

c

Alma 31:38.

Capitolul 34

Amulec depune mărturie că în Hristos este cuvântul pentru salvare—Dacă nu se face o ispăşire, atunci toată omenirea trebuie să dispară—Întreaga lege a lui Moise indică jertfa Fiului lui Dumnezeu—Planul cel veşnic al mântuirii se bazează pe credinţă şi pe pocăinţă—Roagă-te pentru binecuvântări vremelnice şi spirituale—Viaţa aceasta este timpul potrivit pentru oameni ca să se pregătească să-L întâlnească pe Dumnezeu—Lucrează pentru salvarea ta cu frică în faţa lui Dumnezeu. Circa 74 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că după ce Alma a vorbit aceste cuvinte către ei, s-a aşezat jos, pe pământ şi aAmulec s-a ridicat şi a început să-i înveţe pe ei, zicând:

2 Fraţii mei, eu cred că este imposibil ca voi să fiţi neştiutori despre lucrurile care au fost spuse despre venirea lui Hristos despre care noi predicăm că este Fiul lui Dumnezeu; da, eu ştiu că aaceste lucruri v-au fost predicate vouă din belşug înainte de conflictul dintre noi.

3 Şi aşa cum voi aţi cerut de la fratele meu preaiubit ca el să vă facă vouă cunoscut ceea ce trebuie să faceţi, din cauza suferinţelor voastre; iar el v-a vorbit vouă ca să vă pregătească întrucâtva minţile; da, şi el v-a îndemnat pe voi la credinţă şi la răbdare—

4 Da, şi anume că voi trebuie să aveţi atât de multă credinţă, încât să aplantaţi cuvântul în inimile voastre, ca să încercaţi experienţa bunătăţii lui.

5 Şi noi am văzut că întrebarea cea mare care este în minţile voastre este dacă în Fiul lui Dumnezeu este cuvântul sau dacă nici un Hristos nu va fi.

6 Şi voi, de asemenea, aţi văzut că fratele meu v-a dovedit, în multe împrejurări, cum acuvântul este de la Hristos pentru salvare.

7 Fratele meu a citat cuvintele lui Zenos, şi anume că mântuirea vine prin Fiul lui Dumnezeu; şi, de asemenea, cuvintele lui Zenoc; şi, de asemenea, a făcut apel la Moise pentru a dovedi că aceste lucruri sunt adevărate.

8 Şi acum iată, voi depune amărturie eu însumi că aceste lucruri sunt adevărate. Iată, vă spun vouă că eu ştiu că Hristos va veni printre copiii oamenilor ca să ia asupra Sa păcatele poporului Său şi că El va bispăşi pentru păcatele lumii; căci Domnul Dumnezeu a vorbit aceasta.

9 Căci este potrivit ca o aispăşire să aibă loc; căci în acord cu marele bplan al Dumnezeului cel Veşnic, o ispăşire trebuie să fie înfăptuită sau altfel toată omenirea trebuie să dispară fără scăpare; da, toţi sunt împietriţi; da, toţi sunt ccăzuţi şi sunt pierduţi şi trebuie să piară, dacă nu va fi o ispăşire, care este potrivit să se întâmple.

10 Căci este potrivit ca să fie o jertfă mare şi finală; da, nu ajertfa unui om şi nici a unui animal şi nici a vreunui fel de pasăre; căci nu va trebui să fie o jertfă omenească; ci va trebui să fie o bjertfă cnesfârşită şi veşnică.

11 Acum, nu este nici un om care poate jertfi sângele său, care va ispăşi păcatele altuia. Acum, dacă un om ucide, iată, va lua legea noastră, care este adreaptă, viaţa fratelui lui? Vă zic eu vouă: Nu.

12 Dar legea pretinde viaţa aceluia care a aucis; de aceea, nimic mai puţin decât o ispăşire infinită va fi suficientă pentru păcatele lumii.

13 De aceea, este necesar ca să fie o jertfă mare şi finală, iar apoi va trebui să se pună capăt sau, mai degrabă, este potrivit să se apună capăt la vărsarea de sânge; atunci blegea lui Moise va fi împlinită; da, ea toată va fi împlinită, fiecare iotă şi fiecare frântură de slovă şi nimic nu va fi lăsat deoparte.

14 Şi iată, acesta este întregul aînţeles al blegii, fiecare părticică indicând acea cjertfă mare şi finală; iar acea jertfă mare şi finală va fi Fiul lui Dumnezeu, da, nesfârşit şi veşnic.

15 Şi astfel, El va aduce asalvare tuturor acelora care vor crede în numele Său; acesta fiind scopul acestei jertfe finale ca să înfăptuiască o inimă plină de îndurare care este mai presus de dreptate şi care le dă oamenilor mijloacele prin care ei să poată avea credinţă prin pocăinţă.

16 Şi astfel, aîndurarea poate să satisfacă cerinţele bdreptăţii şi le înconjoară pe acestea cu braţele siguranţei, în timp ce acela care nu practică nici o credinţă prin pocăinţă este expus la întreaga lege a cerinţelor cdreptăţii; de aceea, marele şi veşnicul dplan al mântuirii este realizat numai pentru acela care are credinţă prin pocăinţă.

17 De aceea, fie ca Dumnezeu să facă, fraţii mei, ca voi să începeţi să aplicaţi acredinţa prin pocăinţă pentru ca voi să începeţi să bchemaţi numele Lui cel sfânt, pentru ca El să aibă milă de voi;

18 Da, imploraţi-L pe El pentru milă; căci El are puterea să salveze.

19 Da, umiliţi-vă pe voi înşivă şi continuaţi în rugăciuni către El.

20 Imploraţi-L pe El atunci când sunteţi în câmpurile voastre, da, asupra tuturor turmelor voastre.

21 aImploraţi-L pe El în casele voastre, da, asupra întregii voastre gospodării, atât dimineaţa, cât şi la amiază şi seara.

22 Da, imploraţi-L pe El împotriva puterii duşmanilor voştri.

23 Da, aimploraţi-L pe El împotriva bdiavolului, care este un duşman al tuturor lucrurilor care sunt cdrepte.

24 Imploraţi-L pe El asupra recoltelor câmpurilor voastre pentru ca voi să puteţi prospera prin acestea.

25 Imploraţi asupra turmelor din câmpurile voastre pentru ca ele să se înmulţească.

26 Dar aceasta nu este totul; voi trebuie să vă revărsaţi sufletele în acămările voastre şi în locurile voastre secrete şi în pustiul vostru.

27 Da, iar atunci când voi nu-L imploraţi pe Domnul, lăsaţi-vă ainimile să fie bpline, îndreptate în rugăciune către El, fără întrerupere, pentru binele vostru şi, de asemenea, pentru binele acelora care sunt în jurul vostru.

28 Şi acum iată, fraţii mei preaiubiţi, vă zic vouă, să nu credeţi că aceasta este totul; căci, după ce aţi făcut toate aceste lucruri, dacă voi îi alungaţi pe cei în anevoie şi pe cei goi şi dacă nu-i vizitaţi pe cei bolnavi şi pe cei în suferinţă şi dacă nu bîmpărţiţi din bunurile voastre, dacă aveţi, acelora care sunt în nevoie—vă zic vouă, dacă nu faceţi nici unul din aceste lucruri, iată, crugăciunea voastră este ddeşartă şi nu vă aduce nici un folos şi voi sunteţi ca ipocriţii care tăgăduie credinţa.

29 De aceea, dacă voi nu vă aduceţi aminte să fiţi amilostivi, atunci voi sunteţi ca deşeul pe care lucrătorii din rafinărie îl aruncă (acesta nefiind de nici o valoare) şi care este călcat în picioare de oameni.

30 Şi acum, fraţii mei, aş dori ca, după ce aţi primit atât de multe mărturii, văzând că scripturile sfinte depun mărturie pentru aceste lucruri, voi să mergeţi înainte şi să aduceţi aroade în pocăinţă.

31 Da, aş dori ca voi să mergeţi înainte şi să nu vă mai împietriţi inimile; căci, iată, acum este timpul şi aziua salvării voastre; şi de aceea, dacă vă veţi pocăi şi nu vă veţi împietri inimile, atunci imediat marele plan al mântuirii va fi împlinit pentru voi.

32 Căci, iată, această viaţă este pentru oameni timpul în care să se apregătească să-L întâlnească pe Dumnezeu; da, iată, ziua acestei vieţi este ziua în care oamenii trebuie să-şi facă muncile lor.

33 Şi acum, aşa cum v-am spus mai înainte, pentru că voi aţi avut atât de mulţi martori, vă implor, de aceea, să nu aamânaţi ziua bpocăinţei voastre până la sfârşit; căci după această zi din viaţă, care ne este dată nouă ca să ne pregătim pentru veşnicie, iată, dacă noi nu îmbunătăţim timpul nostru cât suntem în această viaţă, atunci va veni cnoaptea dîntunecimii, în care nici o muncă nu poate fi înfăptuită.

34 Voi nu puteţi să spuneţi, atunci când sunteţi aduşi la acea acriză îngrozitoare, că eu mă voi pocăi, că eu mă voi reîntoarce la Dumnezeul meu. Nu, voi nu puteţi spune aceasta; căci acelaşi spirit care stăpâneşte trupurile voastre atunci când voi plecaţi din această viaţă, tot acelaşi spirit va avea puterea să stăpânească trupul vostru în acea lume veşnică.

35 Căci iată, dacă voi aţi amânat ziua pocăinţei voastre chiar până la moarte, iată, voi aţi devenit asupuşi spiritului diavolului, iar el vă bpecetluieşte ca fiind de-ai săi; de aceea, Spiritul Domnului s-a retras de la voi şi nu are nici un loc în voi, iar diavolul are toată puterea asupra voastră; iar aceasta este starea ultimă a celui păcătos.

36 Şi eu ştiu aceasta, căci Domnul a spus că nu va trăi în temple anesfinţite, ci El va trăi în inimile celor bdrepţi; da, şi, de asemenea, a spus că cei drepţi vor şedea în Împărăţia Sa pentru ca să nu mai plece de acolo; iar veşmintele lor vor fi făcute albe prin sângele Mielului.

37 Şi acum, fraţii mei preaiubiţi, aş vrea ca voi să vă aduceţi aminte de aceste lucruri şi să amunciţi pentru salvarea voastră cu frică de Dumnezeu şi să nu mai tăgăduiţi venirea lui Hristos;

38 Să nu vă mai aluptaţi împotriva Duhului Sfânt, ci să-L primiţi pe El şi să luaţi asupra voastră bnumele lui Hristos; să vă umiliţi chiar până în ţărână şi să-L cpreaslăviţi pe Dumnezeu în orice loc v-aţi afla, în spirit şi în adevăr; şi să trăiţi în drecunoştinţă zilnic, pentru numeroasele îndurări şi binecuvântări pe care El vi le-a dat vouă.

39 Da, şi eu, de asemenea, vă îndemn pe voi, fraţii mei, ca să fiţi aatenţi să vă rugaţi fără răgaz pentru ca să nu fiţi duşi în rătăcire de bispitele diavolului, pentru ca el să nu vă cucerească, pentru ca voi să nu deveniţi supuşii lui în ultima zi; căci iată, el nu vă răsplăteşte cu cnici un lucru bun.

40 Şi acum, fraţii mei preaiubiţi, aş vrea să vă îndemn să aveţi arăbdare şi să răbdaţi tot felul de suferinţe; să nu bocărâţi pe cei care vă alungă din cauza sărăciei voastre nespus de mari, căci altfel voi deveniţi păcătoşi la fel ca şi ei;

41 Ci să aveţi răbdare şi să suportaţi acele suferinţe cu o nădejde neclintită că într-o zi vă veţi odihni după toate suferinţele voastre.

◀

1a

Alma 8:21.

◀

2a

Alma 16:13–21.

◀

4a

Alma 33:23.

◀

6a

Ioan 1:1, 14.

◀

8a

GS (a) Mărturisi.

◀

b

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

9a

Alma 33:22.

◀

b

Alma 12:22–33; Moise 6:62.

◀

c

GS Căderea lui Adam şi a Evei.

◀

10a

Moise 5:6–7.

◀

b

GS Sacrificiu.

◀

c

2 Ne. 9:7.

◀

11a

Deut. 24:16; Mosia 29:25.

◀

12a

GS (a) Omorî; Pedeapsă capitală.

◀

13a

3 Ne. 9:17, 19–20.

◀

b

3 Ne. 15:5.

◀

14a

Alma 30:3.

◀

b

GS Legea lui Moise.

◀

c

D&L 138:35.

◀

15a

GS Salvare.

◀

16a

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

b

GS Dreptate.

◀

c

Alma 12:32.

◀

d

GS Planul mântuirii.

◀

17a

GS Credinţă.

◀

b

GS Rugăciune.

◀

21a

Ps. 5:1–3; 3 Ne. 18:21.

◀

23a

3 Ne. 18:15, 18.

◀

b

GS Diavol.

◀

c

GS Drept, dreptate.

◀

26a

Mat. 6:5–6.

◀

27a

GS Inimă.

◀

b

GS (a) Cugeta.

◀

28a

GS Săraci.

◀

b

GS Milostenie.

◀

c

Mat. 15:7–8.

◀

d

Moro. 7:6–8.

◀

29a

GS Caritate.

◀

30a

Mat. 3:8; Alma 13:13.

◀

31a

Rom. 13:11–12.

◀

32a

2 Ne. 2:21; Alma 12:24; 42:4–6.

◀

33a

Hel. 13:38; D&L 45:2.

◀

b

GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

c

Ioan 9:4; D&L 45:17.

◀

d

GS Întunecime spirituală; Moarte spirituală.

◀

34a

Alma 40:13–14.

◀

35a

2 Ne. 28:19–23.

◀

b

2 Ne. 9:9.

◀

36a

Mosia 2:37; Alma 7:21; Hel. 4:24.

◀

b

GS Drept, dreptate.

◀

37a

Filip. 2:12.

◀

38a

GS Dispută.

◀

b

Mosia 5:8; Alma 5:38.

◀

c

GS Preaslăvire.

◀

d

Ps. 69:30; D&L 59:7. GS Recunoscător, recunoştinţă.

◀

39a

GS (a) Păzi, păzitori.

◀

b

GS Ispită, (a) ispiti.

◀

c

Alma 30:60.

◀

40a

GS Răbdare.

◀

b

D&L 31:9.

Capitolul 35

Predicarea cuvântului distruge vicleşugul zoramiţilor—Ei îi dau afară pe convertiţi care apoi se unesc cu poporul lui Amon în Ierşon—Alma se întristează din cauza ticăloşiei oamenilor. Circa 74 î.H.

1 Acum, s-a întâmplat că, după ce Amulec a pus capăt acestor cuvinte, ei s-au retras din mulţime şi au mers în ţara Ierşonului.

2 Da, şi restul fraţilor, după ce au predicat cuvântul către zoramiţi, de asemenea, au venit în ţara Ierşonului.

3 Şi s-a întâmplat că după ce partea cea mai populară a zoramiţilor s-a sfătuit împreună despre cuvintele care le fuseseră predicate lor, ei au fost mânioşi din cauza cuvântului, căci acesta distrugea avicleşugul lor; de aceea, ei nu voiau să asculte de cuvinte.

4 Şi au trimis şi i-au adunat laolaltă pe toţi oamenii din toată ţara şi s-au sfătuit cu ei despre cuvintele care fuseseră spuse.

5 Acum, conducătorii lor, învăţătorii şi preoţii lor nu au lăsat poporul să cunoască despre dorinţele lor; de aceea, ei au aflat în ascuns părerile tuturor oamenilor.

6 Şi s-a întâmplat că după ce au aflat părerile tuturor oamenilor, cei care erau de partea cuvintelor care fuseseră spuse de către Alma şi fraţii lui au fost alungaţi din ţară; şi aceştia erau numeroşi; şi ei, de asemenea, au venit în ţara Ierşonului.

7 Şi s-a întâmplat că Alma şi fraţii lui le-au slujit acestora.

8 Acum, oamenii zoramiţilor erau mânioşi pe oamenii lui Amon, care erau în Ierşon şi conducătorul-şef al zoramiţilor, fiind un om foarte păcătos, a trimis la oamenii lui Amon dorind ca ei să-i alunge din ţara lor pe toţi aceia care veniseră de la ei în ţara lor.

9 Şi el a rostit multe ameninţări împotriva lor. Şi acum, poporul lui Amon nu s-a temut de cuvintele lor; de aceea, ei nu i-au alungat pe ei, ci i-au primit pe toţi cei săraci dintre zoramiţi care au venit la ei; şi i-au ahrănit pe aceştia; şi i-au îmbrăcat pe aceştia; şi le-au dat pământuri să le moştenească; şi le-au acordat lor potrivit lipsurilor lor.

10 Acum, aceasta i-a aţâţat pe zoramiţi la mânie împotriva poporului lui Amon, iar ei au început să se amestece cu lamaniţii şi să-i aţâţe şi pe aceştia la mânie împotriva lor.

11 Şi astfel, zoramiţii şi lamaniţii au început să facă pregătiri de război împotriva poporului lui Amon, precum şi împotriva nefiţilor.

12 Şi astfel s-a terminat cel de al şaptesprezecelea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi.

13 Iar poporul lui Amon a plecat din ţara Ierşonului şi a venit în ţara lui Melec şi a făcut loc în ţara lui Ierşon pentru oştirile nefiţilor pentru ca acestea să se poată lupta cu oştirile lamaniţilor şi cu oştirile zoramiţilor; şi astfel a început un război între lamaniţi şi nefiţi, în cel de al optsprezecelea an al domniei judecătorilor; iar o arelatare a războaielor dintre ei va fi dată în cele ce urmează.

14 Iar Alma, Amon şi fraţii lor, precum şi cei doi fii ai lui Alma s-au întors în ţara lui Zarahemla, după ce au fost instrumente în mâinile lui Dumnezeu ca să aducă pe amulţi dintre zoramiţi la pocăinţă; şi atât de mulţi câţi au fost aduşi la pocăinţă, tot atâţia au fost alungaţi din ţara lor; dar ei au pământuri pentru moştenirea lor în ţara lui Ierşon; şi ei au pus mâna pe arme ca să se apere pe ei înşişi şi pe nevestele lor şi pe copiii lor; şi să apere pământurile lor.

15 Acum Alma a fost îndurerat din cauza nedreptăţii poporului său, da, din cauza războaielor şi a vărsărilor de sânge şi a conflictelor care erau între ei; şi el a vestit cuvântul sau a trimis ca să vestească cuvântul printre toţi oamenii în toate oraşele; şi văzând că inimile oamenilor începuseră să se împietrească şi că ei începuseră să se simtă ainsultaţi din cauza stricteţii cuvântului, inima lui a fost nespus de întristată.

16 De aceea, el a făcut ca fiii săi să se adune laolaltă pentru ca să dea fiecăruia separat, aînsărcinarea lui, în legătură cu lucrurile despre dreptate. Şi noi avem o relatare a poruncilor lui pe care le-a dat lor, după cronica lui însuşi.

◀

3a

GS Vicleşug preoţesc.

◀

9a

Mosia 4:26. GS Bunăstare.

◀

13a

Alma 43:3.

◀

14a

Alma 35:6.

◀

15a

GS Apostazie.

◀

16a

GS Administrator, administraţie.

Poruncile lui Alma către fiul său Helaman.

Cuprinde Capitolele 36 şi 37.

Capitolul 36

Alma depune mărturie lui Helaman despre convertirea lui după ce a văzut un înger—El a suferit durerile unui suflet condamnat; el a strigat numele lui Isus şi atunci a fost născut pentru Dumnezeu—O bucurie dulce i-a umplut sufletul—El a văzut mulţimi de îngeri lăudându-L pe Domnul—Mulţi convertiţi au gustat şi au văzut la fel cum a gustat şi a văzut şi el. Circa 74 î.H.

1 aFiul meu, apleacă-ţi urechea la cuvintele mele; căci îţi jur ţie că, în măsura în care vei ţine poruncile lui Dumnezeu, tu vei prospera în ţară.

2 Eu aş dori ca tu să faci aşa după cum eu am făcut, amintindu-ţi de robia strămoşilor noştri; căci ei au fost în asclavie; şi nimeni n-a putut să-i elibereze pe ei în afară de bDumnezeul lui Avraam şi de Dumnezeul lui Isaac şi de Dumnezeul lui Iacov; iar El într-adevăr i-a eliberat din suferinţele lor.

3 Şi acum, o, fiul meu Helaman, iată, tu eşti în tinereţea ta şi, de aceea, te implor să-mi asculţi cuvintele şi să înveţi de la mine; căci eu ştiu că oricine îşi va pune nădejdea în Dumnezeu va fi sprijinit în aîncercările şi în necazurile sale şi în suferinţele sale; şi va fi bînălţat în ultima zi.

4 Iar eu nu doresc ca tu să crezi că aştiu aceasta prin mine însumi—nu prin ceea ce este vremelnic, ci prin ceea ce este spiritual; nu prin mintea bcarnală, ci prin Dumnezeu.

5 Acum, iată, îţi zic eu ţie, dacă nu aş fi fost anăscut pentru Dumnezeu, atunci bnu aş fi cunoscut aceste lucruri; dar Dumnezeu, prin gura îngerului Său sfânt, mi-a făcut cunoscute aceste lucruri nu prin vreun cmerit de-al meu;

6 Căci eu am umblat împreună cu fiii lui Mosia, căutând să adistrug Biserica lui Dumnezeu; dar iată, Dumnezeu l-a trimis pe îngerul Său sfânt ca să ne oprească pe noi din drum.

7 Şi iată, ne-a spus, ca şi cum ar fi fost glasul tunetului, iar pământul întreg s-a acutremurat sub picioarele noastre; şi toţi am căzut la pământ, căci bfrica de Domnul a venit peste noi.

8 Dar iată, glasul a zis către mine: Scoală-te. Şi eu m-am sculat şi am stat în picioare şi l-am văzut pe înger.

9 Şi el a zis către mine: Dacă tu nu vrei să te distrugi singur, nu încerca să distrugi Biserica lui Dumnezeu.

10 Şi s-a întâmplat că am căzut la pământ; şi timp de atrei zile şi trei nopţi nu am putut să-mi deschid gura şi nici nu am putut să-mi folosesc membrele.

11 Iar îngerul a vorbit mai multe lucruri către mine, care au fost auzite de către fraţii mei, dar eu nu le-am auzit; căci atunci când am auzit cuvintele—Dacă tu nu vrei să te distrugi singur, nu încerca să distrugi Biserica lui Dumnezeu—am fost izbit de o frică şi o uimire aşa de mare şi, ca să nu fiu distrus, am căzut la pământ şi nu am mai auzit nimic.

12 Ci am fost torturat de un chin aveşnic, căci sufletul meu a fost sfâşiat în cel mai înalt grad şi torturat pentru toate păcatele mele.

13 Da, mi-am adus aminte de toate păcatele şi nedreptăţile mele pentru care am fost achinuit cu durerile iadului; da, eu am văzut că m-am răzvrătit împotriva Dumnezeului meu şi că nu I-am ţinut poruncile Lui sfinte.

14 Da, şi am ucis pe mulţi dintre copiii Lui sau mai degrabă i-am mânat pentru distrugere; da, şi în sfârşit, atât de mari au fost nedreptăţile mele, încât numai simplul gând al venirii în prezenţa Dumnezeului meu mi-a sfâşiat sufletul cu o groază de negrăit.

15 O, am gândit eu, cum aş aputea eu să fiu exilat şi să dispar, atât în suflet, cât şi în trup, că eu să nu fi adus ca să stau în prezenţa Dumnezeului meu ca să fiu judecat pentru bfaptele mele.

16 Şi acum, timp de trei zile şi trei nopţi am fost sfâşiat, chiar cu durerile unui suflet acondamnat.

17 Şi s-a întâmplat că aşa cum eram eu sfâşiat de chin, în timp ce eram achinuit de aducerea aminte a păcatelor mele cele multe, iată, de asemenea, mi-am amintit că am auzit profeţia tatălui meu către popor în legătură cu venirea unui Isus Hristos, un Fiu al lui Dumnezeu, ca să ispăşească pentru păcatele lumii.

18 Acum, în timp ce mintea mea prinsese acest gând, am implorat în inima mea: O, Isuse, Tu, Fiu al lui Dumnezeu, ai milă de mine, care sunt aîn fierea amărăciunii şi sunt încercuit de blanţurile veşnice ale morţii.

19 Şi acum, iată, atunci când mă gândeam la aceasta, nu am mai putut să-mi amintesc de durerile mele; da, eu nu am mai fost achinuit de amintirea păcatelor mele.

20 Şi O, ce abucurie şi ce minunată lumină am văzut eu; da, sufletul meu s-a umplut de o bucurie tot atât de mare cât fusese durerea mea!

21 Da, îţi spun eu ţie, fiul meu, că nu ar putea să existe nimic la fel de violent şi de amar ca durerile mele. Da, şi iarăşi îţi spun ţie, fiul meu, că, pe de altă parte, nu poate să existe nimic la fel de minunat şi de dulce ca bucuria mea.

22 Da, eu am crezut că L-am văzut, tot aşa cum tatăl nostru aLehi L-a văzut pe Dumnezeu şezând pe tronul Său, înconjurat de nenumărate cete de îngeri care cântau şi-L preamăreau pe Dumnezeul lor; da, iar sufletul meu într-adevăr dorea să fie acolo.

23 Dar iată, membrele mele şi-au recăpătat aputerea din nou şi eu am stat pe picioarele mele şi am vestit poporului că fusesem bnăscut pentru Dumnezeu.

24 Da, şi de la acel timp, chiar până acum, am muncit fără întrerupere ca să pot aduce suflete la pocăinţă; ca să pot să le aduc să aguste din bucuria nemărginită din care am gustat eu; pentru ca şi ei, de asemenea, să fie născuţi pentru Dumnezeu şi să fie bumpluţi de Duhul Sfânt.

25 Da, şi acum iată, o, fiul meu, Domnul îmi dă mie o bucurie nespus de mare în rodul muncilor mele;

26 Căci datorită acuvântului care mi-a fost împărtăşit mie, iată, mulţi au fost născuţi pentru Dumnezeu şi au gustat tot aşa cum am gustat eu; şi au văzut la fel, tot aşa cum am văzut eu; de aceea, ei cunosc aceste lucruri despre care le-am spus, tot aşa cum le cunosc eu; iar cunoştinţa pe care eu o am este de la Dumnezeu.

27 Şi eu am fost sprijinit în încercări şi necazuri de tot felul, da, şi în tot felul de suferinţe; da, Dumnezeu m-a eliberat din închisoare şi din sclavie şi din moarte; da, şi eu mi-am pus încrederea în El şi El iar mă va aelibera.

28 Şi eu ştiu că El mă va aînălţa pe mine în ultima zi ca să locuiesc cu El în bslavă; da, şi eu Îl voi preamări pe El în vecii vecilor, căci El i-a cscos pe strămoşii noştri afară din Egipt; şi El i-a înghiţit pe degipteni în Marea Roşie; şi El i-a condus pe ei, cu puterea Sa, până în ţara făgăduită; da, şi El i-a eliberat pe ei din când în când din sclavie şi din robie.

29 Da, şi El, de asemenea, i-a scos pe strămoşii noştri afară din ţara Ierusalimului; şi El, de asemenea, prin puterea Sa veşnică, i-a eliberat pe ei din asclavie şi din robie, din când în când, chiar şi până în ziua de astăzi; iar eu am păstrat întotdeauna în memorie robia lor; da, şi tu, de asemenea, trebuie să păstrezi în memorie robia lor, tot aşa cum eu am făcut-o.

30 Dar iată, fiul meu, aceasta nu este totul; căci tu trebuie să ştii, la fel cum eu ştiu, că aîn măsura în care vei ţine poruncile lui Dumnezeu, tu vei prospera în ţară; şi tu trebuie, de asemenea, să ştii că, în măsura în care tu nu vei ţine poruncile lui Dumnezeu, tu vei fi alungat din prezenţa Lui. Acum, aceasta este potrivit cuvântului Lui.

◀

1a

Hel. 5:9–14.

◀

2a

Mosia 23:23; 24:17–21.

◀

b

Ex. 3:6; Alma 29:11.

◀

3a

Rom. 8:28.

◀

b

Mosia 23:21–22.

◀

4a

1 Cor. 2:11; Alma 5:45–46. GS Cunoaştere.

◀

b

GS Carnal.

◀

5a

GS Născut din nou, născut din Dumnezeu.

◀

b

Alma 26:21–22.

◀

c

GS Demn, demnitate.

◀

6a

Mosia 27:10.

◀

7a

Mosia 27:18.

◀

b

GS Teamă—Teamă de Dumnezeu.

◀

10a

Mosia 27:19–23.

◀

12a

D&L 19:11–15.

◀

13a

GS Vină.

◀

15a

Apoc. 6:15–17; Alma 12:14.

◀

b

Alma 41:3; D&L 1:9–10.

◀

16a

GS Condamnare.

◀

17a

2 Cor. 7:10.

◀

18a

I.E. Am remuşcări extrem de mari.

◀

b

2 Ne. 9:45; 28:22; Alma 12:11; Moise 7:26.

◀

19a

GS Vină.

◀

20a

GS Bucurie.

◀

22a

1 Ne. 1:8.

◀

23a

Moise 1:10.

◀

b

Alma 5:14. GS Născut din nou, născut din Dumnezeu.

◀

24a

1 Ne. 8:12; Mosia 4:11.

◀

b

2 Ne. 32:5; 3 Ne. 9:20. GS Duhul Sfânt.

◀

26a

Alma 31:5.

◀

27a

Ps. 34:17.

◀

28a

3 Ne. 15:1.

◀

b

GS Slavă.

◀

c

Ex. 12:51.

◀

d

Ex. 14:26–27.

◀

29a

Mosia 24:17; 27:16; Alma 5:5–6.

◀

30a

2 Ne. 1:9–11; Alma 50:19–22.

Capitolul 37

Plăcile de aramă şi alte scripturi sunt păstrate ca să aducă suflete către Salvare—Iarediţii au fost distruşi din cauza ticăloşiei lor—Jurămintele lor secrete şi legămintele lor trebuie să fie păstrate departe de popor—Sfătuieşte-te cu Domnul în toate faptele tale—Aşa după cum Liahona i-a condus pe nefiţi, tot aşa cuvântul lui Hristos îi conduce pe oameni către viaţa veşnică. Circa 74 î.H.

1 Şi acum, fiul meu Helaman, îţi poruncesc ţie să iei acronicile care mi-au fost bîncredinţate;

2 Şi eu, de asemenea, îţi poruncesc ţie să păstrezi o cronică a acestui popor pe plăcile lui Nefi, tot aşa cum eu am făcut, şi să păstrezi toate aceste lucruri sfinte pe care eu le-am păstrat, tot aşa cum eu le-am păstrat; căci ele sunt păstrate pentru un scop aînţelept.

3 Şi aceste aplăci de aramă care conţin aceste inscripţii, care conţin pe ele cronicile sfintelor scripturi, care au genealogia strămoşilor noştri, chiar de la început—

4 Iată, a fost profeţit de către strămoşii noştri cum că ele trebuie să fie păstrate şi transmise de la o generaţie la alta şi să fie păstrate şi conservate de către mâna Domnului până când ele se vor răspândi în fiecare naţiune, neam, limbă şi popor, pentru ca acestea să afle atainele cuprinse în ele.

5 Şi acum, iată, dacă ele sunt păstrate, ele trebuie să-şi menţină strălucirea; da, şi ele îşi vor menţine strălucirea; da, şi, de asemenea, toate plăcile care conţin ceea ce este Sfânta Scriptură.

6 Acum, voi aţi putea să credeţi că aceasta este anebunie din partea mea; dar iată, vă zic vouă că prin lucruri bmici şi simple lucruri mari sunt înfăptuite; şi mijloacele mici de multe ori îi fac de ruşine pe cei înţelepţi.

7 Şi Domnul Dumnezeu lucrează prin amijloace prin care să aducă la îndeplinire scopurile Sale cele mari şi veşnice; şi prin mijloace foarte bmici îi face de ruşine Domnul pe cei înţelepţi şi înfăptuieşte salvarea multor suflete.

8 Şi până acum, a fost înţelepciunea lui Dumnezeu ca aceste lucruri să fie păstrate; căci iată, ele au alărgit memoria acestui popor, da, şi i-au convins pe mulţi de greşeala căilor lor şi i-a adus pe ei la cunoaşterea Dumnezeului lor, pentru salvarea sufletelor lor.

9 Da, vă spun vouă, dacă nu aar fi fost datorită acestor lucruri pe care aceste scrieri le conţin, care sunt pe aceste plăci, atunci Amon şi fraţii lui nu ar fi putut să bconvingă pe atât de multe mii de lamaniţi despre tradiţia greşită a strămoşilor lor; da, aceste cronici şi ccuvintele lor i-au adus la pocăinţă; cu alte cuvinte, acestea i-au adus pe ei la cunoaşterea Domnului Dumnezeul lor şi la faptul de a se bucura în Isus Hristos, Mântuitorul lor.

10 Şi cine ştie dacă ele nu vor fi mijloacele prin care multe mii dintre ei, da, precum şi, de asemenea, multe mii dintre fraţii noştri încăpăţânaţi, nefiţii, care acum îşi împietresc inimile în păcat şi în nedreptăţi, vor fi aduşi la cunoaşterea Mântuitorului lor?

11 Acum, aceste taine nu-mi sunt făcute cunoscute mie în întregime; de aceea, eu mă voi abţine.

12 Şi ar putea fi destul dacă eu doar pomenesc că ele sunt păstrate pentru un scop înţelept, care scop este cunoscut lui Dumnezeu; căci El asfătuieşte cu înţelepciune în toate lucrările Sale, iar cărările Lui sunt drepte şi calea Lui este bun cerc veşnic.

13 O, adu-ţi aminte, adu-ţi aminte, fiul meu Helaman, cât de astricte sunt poruncile lui Dumnezeu. Şi El a zis: bDacă veţi ţine poruncile Mele, atunci voi veţi cprospera în ţară—dar dacă voi nu veţi ţine poruncile Lui, atunci veţi fi alungaţi din prezenţa Lui.

14 Şi acum, adu-ţi aminte, fiul meu, că Dumnezeu ţi-a aîncredinţat ţie aceste lucruri care sunt bsfinte, pe care El le-a păstrat sfinte şi pe care El, de asemenea, le va păstra şi le va conserva pentru un scop cînţelept pentru El, pentru ca El să-şi arate puterea către generaţiile viitoare.

15 Şi acum iată, îţi spun ţie prin spiritul profeţiei că, dacă tu încalci poruncile lui Dumnezeu, iată, aceste lucruri care sunt sfinte vor fi luate de la tine prin puterea lui Dumnezeu şi tu vei fi dat pe mâna lui Satana pentru ca el să te cearnă ca pe pleavă în vânt.

16 Dar dacă tu ţii poruncile lui Dumnezeu şi faci cu aceste lucruri care sunt sfinte aşa cum Domnul ţi-a poruncit ţie (căci trebuie să faci apel la Domnul pentru toate lucrurile, pentru orice vei face cu ele), iată, nici o putere de pe pământ sau din iad nu poate să le aia de la tine, căci Dumnezeu este puternic în îndeplinirea tuturor cuvintelor Sale.

17 Căci El va înfăptui toate făgăduielile Sale pe care ţi le va face, căci a împlinit făgăduielile Sale pe care El le-a făcut strămoşilor noştri.

18 Căci El le-a făgăduit lor că va apăstra aceste lucruri la El pentru un scop înţelept pentru ca El să-şi poată arăta puterea către generaţiile viitoare.

19 Şi acum, iată, El a înfăptuit unul dintre scopuri, şi anume reîntoarcerea amultor mii de lamaniţi la cunoaşterea adevărului; şi El le-a arătat lor puterea Sa în ei şi El, de asemenea, îşi va mai arăta puterea în ei către bgeneraţiile viitoare; de aceea, ele trebuie să fie păstrate.

20 De aceea, îţi poruncesc ţie, fiul meu Helaman, să fii sârguincios în îndeplinirea tuturor cuvintelor mele şi să fii sârguincios în ţinerea poruncilor lui Dumnezeu, aşa cum ele sunt scrise.

21 Şi acum, îţi voi vorbi despre acele adouăzeci şi patru de plăci ca tu să le păstrezi, pentru ca tainele şi lucrările întunericului, precum şi lucrările lor bsecrete sau lucrările secrete ale acelor oameni care au fost distruşi să poată fi făcute cunoscute acestui popor; da, toate crimele, furturile şi jefuirile lor, precum şi toate ticăloşiile şi lucrurile lor abominabile să poată fi făcute cunoscute acestui popor; da, şi ca tu să păstrezi aceste ctălmăcitoare.

22 Căci iată, Domnul a văzut că poporul Său a început să lucreze în întuneric, da, să făptuiască crime secrete şi lucruri abominabile; de aceea, Domnul a zis, dacă nu se pocăiesc, atunci ei vor trebui să fie distruşi de pe faţa pământului.

23 Şi Domnul a zis: Eu voi pregăti pentru slujitorul meu, Gazelem, o apiatră, care va străluci cu lumină în întuneric pentru ca Eu să pot să dezvălui către poporul Meu care Mă slujeşte pe Mine, pentru ca Eu să le pot dezvălui lor lucrările fraţilor lor, da, lucrările lor secrete, lucrările lor de întunecime, precum şi ticăloşia şi lucrurile lor abominabile.

24 Şi acum, fiul meu, aceste tălmăcitoare au fost pregătite pentru ca şi cuvântul lui Dumnezeu să poată fi înfăptuit, pe care El l-a vorbit, zicând:

25 Eu voi aaduce din întuneric la lumină toate lucrările lor secrete şi lucrurile lor abominabile; şi dacă ei nu se vor pocăi, Eu îi voi bdistruge pe ei de pe faţa pământului; şi Eu voi aduce la lumină toate secretele lor şi lucrurile lor abominabile către toate naţiunile care vor stăpâni pământul după aceea.

26 Şi acum, fiul meu, noi vedem că ei nu s-au pocăit; de aceea, au fost distruşi; şi, până acum, cuvântul lui Dumnezeu a fost împlinit; da, lucrurile lor abominabile secrete au fost scoase afară din întuneric şi ne-au fost făcute cunoscute nouă.

27 Şi acum, fiul meu, îţi poruncesc ţie ca tu să păstrezi toate jurămintele lor şi toate legămintele lor şi înţelegerile lor în lucrurile lor abominabile secrete; da, şi toate asemnele şi minunile lor trebuie tu să le reţii de la acest popor pentru ca să nu le cunoască, în afară numai dacă ei din întâmplare ar cădea, de asemenea, în întuneric şi ar fi distruşi.

28 Căci iată, este un ablestem peste toată această ţară, că distrugerea va veni asupra tuturor acelor lucrători ai întunericului, în acord cu puterea lui Dumnezeu, atunci când ei sunt copţi pe deplin; de aceea, eu doresc ca acest popor să nu fie distrus.

29 De aceea, tu trebuie să păstrezi aceste planuri secrete despre ajurămintele şi legămintele acestui popor; şi numai ticăloşia, crimele şi lucrurile lor abominabile va trebui tu să le faci lor cunoscute; şi tu va trebui să-i înveţi pe ei să burască asemenea ticăloşie şi lucruri abominabile şi crime; şi tu, de asemenea, va trebui să-i înveţi pe ei că aceşti oameni au fost distruşi din cauza ticăloşiei, a lucrurilor lor abominabile şi a crimelor lor.

30 Căci iată, ei i-au ucis pe toţi profeţii Domnului care au venit la ei ca să le vestească nedreptăţile lor; iar sângele acelora pe care i-au ucis L-a implorat pe Domnul Dumnezeul lor pentru răzbunare asupra acelora care erau ucigaşii lor; şi astfel, judecăţile lui Dumnezeu au venit asupra acestor lucrători ai întunericului şi ai combinaţiilor secrete.

31 Da, şi blestemată să fie în vecii vecilor ţara acelor lucrători ai întunericului şi ai combinaţiilor secrete, chiar până la distrugerea lor, dacă ei nu se pocăiesc înainte de a fi copţi cu totul.

32 Şi acum, fiul meu, adu-ţi aminte de cuvintele pe care le-am vorbit către tine; nu te încrede în acele planuri secrete ale poporului tău, ci învaţă-i pe ei o aură veşnică împotriva păcatului şi a nedreptăţii.

33 aPredică-le lor pocăinţă şi credinţă în Domnul Isus Hristos; învaţă-i pe ei să se umilească şi să fie bblajini şi umili în inimile lor; învaţă-i pe ei să reziste la orice cispită a diavolului, cu credinţă în Domnul Isus Hristos.

34 Învaţă-i pe ei să nu fie niciodată obosiţi de a face fapte bune, ci să fie blajini şi umili în inimile lor; căci aceştia vor găsi aodihnă pentru sufletele lor.

35 O, adu-ţi aminte, fiul meu, şi învaţă aînţelepciune în tinereţea ta; da, învaţă în tinereţea ta să ţii poruncile lui Dumnezeu.

36 Da, şi aimploră-L pe Dumnezeu pentru tot sprijinul; da, ca toate faptele tale să fie în Domnul; şi oriunde te duci, fă ca acestea să fie în Domnul; da, ca toate gândurile tale să fie îndreptate către Domnul; da, ca toate simţirile inimii tale să fie puse în Domnul, în vecii vecilor.

37 aSfătuieşte-te cu Domnul în toate faptele tale, iar El te va îndrepta pe tine către bine; da, atunci când te culci noaptea, culcă-te în Domnul pentru ca El să poată să vegheze asupra ta în somnul tău; iar atunci când te scoli dimineaţa, lasă-ţi inima să fie plină de bmulţumiri către Dumnezeu; şi dacă tu faci aceste lucruri, atunci vei fi înălţat în ultima zi.

38 Şi acum, fiul meu, eu am ceva de zis despre lucrul pe care strămoşii noştri l-au numit glob, sau îndrumător—sau strămoşii noştri l-au numit aLiahona, care înseamnă, dacă este tălmăcit, o busolă; şi Domnul a pregătit-o.

39 Şi iată, nici un om nu poate lucra în felul acestei lucrături atât de neobişnuite. Şi iată, ea a fost pregătită pentru ca să le arate strămoşilor noştri drumul pe care ei trebuia să călătorească în pustiu.

40 Şi ea a lucrat pentru ei conform acredinţei lor în Dumnezeu; de aceea, dacă ei au avut credinţă ca să creadă că Dumnezeu putea să facă în aşa fel ca acele indicatoare să arate drumul pe care ei trebuia să meargă, iată, aşa s-a întâmplat; de aceea, ei au avut acest miracol, precum şi alte miracole înfăptuite de către puterea lui Dumnezeu, zi de zi.

41 Cu toate acestea, pentru că acele miracole au fost înfăptuite prin mijloace amici, aceasta le-a arătat lor lucrări minunate. Când au fost leneşi şi au uitat să aplice credinţa şi sârguinţa, atunci acele lucrări minunate au încetat, iar ei nu au progresat în călătoria lor;

42 De aceea, ei au rămas în pustiu sau nu au călătorit pe un drum drept şi au suferit foame şi sete din cauza păcatelor lor.

43 Şi acum, fiul meu, aş dori ca tu să înţelegi că aceste lucruri nu sunt fără nici o umbră; căci, întrucât strămoşii noştri au fost înceţi în a da atenţie acestei busole (acum aceste lucruri sunt vremelnice), ei nu au prosperat; tot aşa se întâmplă şi cu lucrurile care sunt spirituale.

44 Căci iată, este tot atât de uşor să dai atenţie acuvântului lui Hristos, care îţi va indica drumul drept către fericirea veşnică, pe cât a fost pentru strămoşii noştri să dea atenţie acestei busole, care le indica lor calea dreaptă către ţara făgăduită.

45 Şi acum zic, nu este un semn în acest lucru? Căci tot atât de sigur cum această busolă i-a adus pe strămoşii noştri, urmând direcţia ei, până la ţara făgăduită, tot aşa cuvintele lui Hristos, dacă le urmezi direcţia, ne duc pe noi dincolo de această vale a întristării într-o ţară mai bună, a făgăduinţei.

46 O, fiul meu, nu ne lăsa pe noi să fim aleneşi datorită uşurinţei bdrumului; căci aşa a fost cu strămoşii noştri; căci aşa a fost pregătit pentru ei, că, dacă ei s-ar uita, atunci ar putea ctrăi; tot aşa este şi cu noi. Calea este pregătită şi, dacă noi ne uităm, atunci noi putem trăi în veşnicie.

47 Şi acum, fiul meu, vezi să ai grijă de aceste lucruri sfinte, da, vezi să te uiţi către Dumnezeu şi să trăieşti. Du-te la acest popor, şi vesteşte-i cuvântul şi fii cumpătat. Fiul meu, rămas bun.

◀

1a

Alma 45:2–8.

◀

b

Mosia 28:20.

◀

2a

Enos 1:13–18; C. lui M. 1:6–11; Alma 37:9–12.

◀

3a

1 Ne. 5:10–19. GS Plăcile de aramă.

◀

4a

GS Tainele lui Dumnezeu.

◀

6a

1 Cor. 2:14.

◀

b

1 Ne. 16:28–29; D&L 64:33; 123:15–17.

◀

7a

Isa. 55:8–9.

◀

b

2 Regi 5:1–14.

◀

8a

2 Tim. 3:15–17; Mosia 1:3–5.

◀

9a

Mosia 1:5.

◀

b

Alma 18:36; 22:12.

◀

c

GS Evanghelie.

◀

12a

2 Ne. 9:28; Iacov 4:10.

◀

b

1 Ne. 10:19; Alma 7:20.

◀

13a

2 Ne. 9:41.

◀

b

Alma 9:13; 3 Ne. 5:22.

◀

c

Mosia 1:7; Alma 50:20.

◀

14a

D&L 3:5.

◀

b

GS Sfânt (adjectiv).

◀

c

1 Ne. 9:3–6.

◀

16a

JS—I 1:59.

◀

18a

D&L 5:9.

◀

19a

Alma 23:5.

◀

b

Enos 1:13; Morm. 7:8–10.

◀

21a

Eter 1:1–5.

◀

b

GS Combinaţii secrete.

◀

c

GS Urim şi Tumim.

◀

23a

Mosia 8:13.

◀

25a

D&L 88:108–110.

◀

b

Mosia 21:26.

◀

27a

Hel. 6:22.

◀

28a

Alma 45:16; Eter 2:7–12.

◀

29a

Hel. 6:25.

◀

b

Alma 13:12.

◀

32a

2 Ne. 4:31.

◀

33a

GS (a) Predica.

◀

b

GS Blând, blândeţe.

◀

c

GS Ispită, (a) ispiti.

◀

34a

Ps. 37:4–7; Mat. 11:28–30.

◀

35a

GS Înţelepciune.

◀

36a

GS Rugăciune.

◀

37a

Iacov 4:10; D&L 3:4.

◀

b

D&L 46:32.

◀

38a

1 Ne. 16:10; 18:12; D&L 17:1.

◀

40a

1 Ne. 16:28.

◀

41a

Alma 37:6–7.

◀

44a

Ps. 119:105; 1 Ne. 11:25; Hel. 3:29–30.

◀

46a

1 Ne. 17:40–41.

◀

b

Ioan 14:5–6; 2 Ne. 9:41; 31:17–21; D&L 132:22, 25.

◀

c

Ioan 11:25; Hel. 8:15; 3 Ne. 15:9.

Poruncile lui Alma către fiul său Şiblon.

Cuprinde capitolul 38.

Capitolul 38

Şiblon a fost persecutat în numele dreptăţii—Salvarea este în Hristos, care este viaţa şi lumina lumii—Pune frâu la toate pasiunile tale. Circa 74 î.H.

1 Fiul meu, apleacă-ţi urechea la cuvintele mele, căci îţi zic ţie, tot aşa cum i-am zis şi lui Helaman, cum că în măsura în care tu vei ţine poruncile lui Dumnezeu, tu vei prospera în ţară; şi în măsura în care tu nu vei ţine poruncile lui Dumnezeu, tu vei fi alungat din prezenţa Lui.

2 Şi acum, fiul meu, am încredere că voi avea mare bucurie în tine datorită neclintirii tale şi a credinţei tale în Dumnezeu; căci aşa cum tu ai început în tinereţea ta să priveşti către Domnul Dumnezeul tău, tot aşa eu nădăjduiesc că vei acontinua în ţinerea poruncilor Lui; căci binecuvântat este acela care brabdă până la sfârşit.

3 Eu îţi zic ţie, fiul meu, că deja am mare bucurie în tine datorită credinţei şi sârguinţei tale, şi a răbdării, şi a îndurărilor tale îndelungate în poporul azoramiţilor.

4 Căci ştiu că tu ai fost în sclavie; da, şi, de asemenea, ştiu că ai fost bătut cu pietre din cauza cuvântului; iar tu ai suportat toate aceste lucruri cu arăbdare, pentru că Domnul a fost bcu tine; şi acum tu ştii că Domnul te-a eliberat.

5 Şi acum, fiul meu, Şiblon, aş dori ca tu să-ţi aduci aminte că, în măsura în care îţi vei pune aîncrederea în Dumnezeu, tu vei fi beliberat din încercările tale şi din cnecazurile tale şi din suferinţele tale; şi vei fi înălţat în ultima zi.

6 Acum, fiul meu, nu aş dori ca tu să crezi că ştiu aceste lucruri prin mine însumi, ci este Spiritul lui Dumnezeu care este în mine, care îmi face cunoscute aceste lucruri; căci, dacă eu nu m-aş fi anăscut din Dumnezeu, atunci eu nu aş fi cunoscut aceste lucruri.

7 Dar iată, Domnul, în marea Sa milă, l-a trimis pe aîngerul Său să-mi vestească mie că trebuie să pun capăt lucrării de bdistrugere a poporului Său; da, şi eu am văzut un înger faţă în faţă şi el a vorbit cu mine, iar glasul lui era ca tunetul şi acesta a cutremurat întregul pământ.

8 Şi s-a întâmplat că timp de trei zile şi trei nopţi am fost în cea mai amară durere şi frică a sufletului; şi, niciodată, până când nu L-am implorat pe Domnul Isus Hristos pentru milă, nu am primit aiertarea păcatelor mele. Dar iată, eu L-am implorat pe El şi am găsit pace în suflet.

9 Şi acum, fiul meu, ţi-am spus acestea pentru ca tu să poţi afla înţelepciunea, pentru ca tu să poţi învăţa de la mine că anu este nici o altă cale sau alte mijloace prin care omul poate fi salvat, ci numai în şi prin Hristos. Iată, El este viaţa şi blumina lumii. Iată, El este cuvântul adevărului şi al dreptăţii.

10 Şi acum, aşa cum tu ai început să predici cuvântul, tot aşa aş dori ca tu să continui să predici; şi eu aş dori să fii sârguincios şi cumpătat în toate lucrurile.

11 Vezi să nu fii înălţat în mândrie; da, vezi să nu te afăleşti cu propria-ţi înţelepciune şi nici cu puterea ta mare.

12 Foloseşte curajul, iar nu dominarea; şi, de asemenea, vezi să-ţi pui frâu tuturor pasiunilor tale pentru ca să fii plin de dragoste; vezi să te abţii de la lenevie.

13 Nu te ruga aşa cum fac zoramiţii, căci tu ai văzut că ei se roagă pentru ca să fie auziţi de oameni şi ca să fie lăudaţi pentru înţelepciunea lor.

14 Nu spune: O, Dumnezeule, Îţi mulţumesc Ţie pentru că noi suntem amai buni decât fraţii noştri; ci mai degrabă spune: O, Doamne, iartă bnevrednicia mea şi adu-Ţi aminte de fraţii mei în milă—da, recunoaşte-ţi nevrednicia în faţa lui Dumnezeu oricând.

15 Şi fie ca Domnul să-ţi binecuvânteze sufletul şi să te primească în împărăţia Sa în ultima zi ca să stai în pace. Acum du-te, fiul meu, şi predică tu cuvântul către acest popor. Fii cumpătat. Fiul meu, rămas bun.

◀

2a

Alma 63:1–2.

◀

b

2 Ne. 31:15–20; 3 Ne. 15:9; 27:6, 16–17.

◀

3a

Alma 31:7.

◀

4a

GS Răbdare.

◀

b

Rom. 8:35–39.

◀

5a

Alma 36:27. GS (a se) Încrede.

◀

b

Mat. 11:28–30.

◀

c

D&L 3:8; 121:7–8.

◀

6a

Alma 36:26; D&L 5:16. GS Născut din nou, născut din Dumnezeu.

◀

7a

Mosia 27:11–17.

◀

b

Alma 26:17–18; 36:6–11.

◀

8a

GS Iertarea păcatelor.

◀

9a

Hel. 5:9.

◀

b

Mosia 16:9.

◀

11a

GS Mândrie.

◀

14a

Alma 31:16.

◀

b

Luca 18:10–14.

Poruncile lui Alma către fiul său, Corianton.

Cuprinde capitolele 39 până la 42, inclusiv.

Capitolul 39

Păcatul sexual este un lucru abominabil—Păcatele lui Corianton i-au împiedicat pe zoramiţi de a primi cuvântul—Mântuirea lui Hristos este retroactivă, salvându-i pe credincioşii care au precedat-o. Circa 74 î.H.

1 Şi acum, fiul meu, am să-ţi spun ţie ceva mai mult decât i-am spus fratelui tău; căci iată, nu ai observat tu neclintirea fratelui tău, credinţa lui şi sârguinţa lui în ceea ce priveşte ţinerea poruncilor lui Dumnezeu? Iată, nu a dat el un exemplu bun pentru tine?

2 Căci tu nu ai dat atât de multă atenţie cuvintelor mele aşa cum a făcut fratele tău, printre poporul azoramiţilor. Acum, aceasta este ceea ce eu am împotriva ta; tu ai continuat să te făleşti cu puterea şi înţelepciunea ta.

3 Şi aceasta nu este totul, fiul meu. Tu ai făcut ceea ce era dureros pentru mine; căci tu ţi-ai părăsit slujirea şi te-ai dus în ţara lui Siron, între graniţele lamaniţilor, după acurva Isabela.

4 Da, ea a afurat inimile multora; dar aceasta nu a fost o scuză pentru tine, fiul meu. Tu ar fi trebuit să ai grijă de slujirea care ţi-a fost încredinţată.

5 Nu ştii tu, fiul meu, că aaceste lucruri sunt abominabile în ochii Domnului; da, mai odioase decât orice alte păcate, în afară de vărsarea de sânge nevinovat sau de tăgăduirea Duhului Sfânt?

6 Căci iată, dacă tu atăgăduieşti pe Duhul Sfânt odată ce a avut loc în tine şi tu ştii că Îl tăgădui, iată, acesta este un păcat de bneiertat; da, şi oricine ucide împotriva luminii şi a cunoaşterii lui Dumnezeu nu este uşor pentru el să obţina ciertare; da, eu îţi zic ţie, fiul meu, că nu este uşor pentru el să capete iertare.

7 Şi acum, fiul meu, aş dori de la Dumnezeu ca tu să nu fi fost avinovat de o crimă atât de mare. Eu nu aş mai zăbovi asupra crimelor tale ca să-ţi sfâşii sufletul, dacă aceasta nu ar fi pentru binele tău.

8 Dar iată, nu poţi să-ţi ascunzi crimele de Dumnezeu; şi dacă nu te pocăeşti, acestea vor fi o mărturie împotriva ta în ultima zi.

9 Acum, fiul meu, aş dori ca tu să te pocăieşti şi să renunţi la păcatele tale; şi să nu te mai duci după apoftele ochilor tăi, ci babţine-te de la toate aceste lucruri; căci dacă nu faci aşa, atunci tu, nici într-un caz, nu vei putea să moşteneşti împărăţia lui Dumnezeu. O, adu-ţi aminte şi ia asupra ta şi abţine-te de la aceste lucruri.

10 Şi eu îţi poruncesc să-ţi iei asupra ta să te sfătuieşti cu fraţii tăi mai mari în acţiunile tale; căci, iată, tu eşti în tinereţea ta şi ai nevoie să fii îngrijit de fraţii tăi. Şi ascultă de sfatul lor.

11 Nu îngădui să fii dus în rătăcire de nici un lucru zadarnic şi nebunesc; nu îngădui ca diavolul să-ţi ducă iarăşi în rătăcire inima după acele curve păcătoase. Iată, o, fiul meu, ce mare nedreptate ai adus tu asupra azoramiţilor; căci atunci când au văzut bpurtarea ta, ei nu au vrut să creadă în cuvintele mele.

12 Şi acum Spiritul Domnului îmi spune mie: aPorunceşte copiilor tăi să facă bine, ca să nu ducă în rătăcire inimile multor oameni la distrugere; de aceea îţi poruncesc ţie, fiul meu, în frica lui Dumnezeu, ca tu să te abţii de la nedreptăţile tale;

13 Ca să te întorci către Domnul cu toată mintea, puterea şi tăria ta; ca tu să nu mai abaţi inimile ca să păcătuiască; ci, mai degrabă, întoarce-te la ei şi arecunoaşte-ţi greşelile şi răul pe care le-ai făcut.

14 Nu acăuta bogăţii sau lucruri deşarte de-ale acestei lumi; căci iată, nu poţi să le iei cu tine.

15 Şi acum, fiul meu, aş dori să-ţi spun ceva despre venirea lui Hristos. Iată, îţi zic ţie că El este Cel care cu siguranţă va veni să ia păcatele lumii; da, El va veni ca să anunţe veşti bune de salvare către poporul Său.

16 Şi acum, fiul meu, aceasta a fost slujirea la care tu ai fost chemat, ca să anunţi aceste veşti bune către acest popor, ca să le pregăteşti minţile; sau, mai degrabă pentru ca salvarea să poată veni către ei, pentru ca ei să pregătească minţile acopiilor lor ca să audă cuvântul, la timpul venirii Lui.

17 Şi acum, îţi voi uşura întrucâtva mintea în legătură cu acest subiect. Iată, tu te minunezi de ce aceste lucruri trebuie să fie cunoscute cu aşa de mult timp înainte. Iată, îţi zic ţie, nu este un suflet în acest timp tot atât de preţios pentru Dumnezeu ca şi un suflet la timpul venirii Sale?

18 Nu este tot atât de necesar ca planul mântuirii să fie făcut cunoscut acestui popor la fel ca şi copiilor lor?

19 Nu este tot atât de uşor pentru Domnul, la acest timp, ca să-l trimită pe îngerul Său ca să ne anunţe nouă aceste veşti bune, la fel ca şi copiilor noştri sau la fel ca şi după timpul venirii Sale?

◀

2a

Alma 38:3.

◀

3a

GS Senzual, senzualitate.

◀

4a

Prov. 7:6–27.

◀

5a

GS Imoralitate sexuală.

◀

6a

D&L 76:35–36.

◀

b

GS Păcat de neiertat.

◀

c

D&L 64:10. GS (a) Ierta.

◀

7a

GS Vină.

◀

9a

GS Carnal.

◀

b

3 Ne. 12:30.

◀

11a

Alma 35:2–14.

◀

b

Rom. 2:21–23; 14:13; Alma 4:11.

◀

12a

GS (a) Învăţa, învăţător; Poruncile lui Dumnezeu.

◀

13a

Mosia 27:34–35.

◀

14a

Mat. 6:25–34; Iacov 2:18–19; D&L 6:6–7; 68:31–32.

◀

16a

GS Familia—Răspunderile părinţilor.

Capitolul 40

Hristos înfăptuieşte învierea tuturor oamenilor—Morţii cei drepţi se duc în paradis, iar cei păcătoşi se duc în întunericul de afară ca să aştepte ziua învierii lor—La înviere, toate lucrurile vor fi restaurate la forma lor adevărată şi perfectă. Circa 74 î.H.

1 Acum, fiul meu, iată încă ceva ce aş dori să-ţi spun ţie; căci simt că mintea ta este neliniştită în legătură cu învierea morţilor.

2 Iată, îţi zic ţie că nu este nici o înviere—sau, aş spune cu alte cuvinte, că acest muritor nu se înveşmântează cu anemurire, această corupţie nu se bînveşmântează cu incorupţie—cpână după venirea lui Hristos.

3 Iată, El va aduce la înfăptuire aînvierea morţilor. Dar iată, fiul meu, învierea încă nu este aici. Acum, eu îţi dezvălui ţie o taină; cu toate acestea, există multe btaine care sunt cpăstrate pentru ca nimeni să nu le cunoască în afară de Dumnezeu Însuşi. Dar îţi arăt ţie un lucru despre care L-am întrebat cu sârguinţă pe Dumnezeu, ca să pot să-l cunosc—acesta este în legătură cu învierea.

4 Iată, este un anumit timp determinat când toţi vor trebui se aridice din morţi. Acum, când acest va veni timp, nimeni nu ştie; dar Dumnezeu cunoaşte timpul care este stabilit.

5 Acum, dacă va fi un timp sau un al adoilea timp, sau al treilea timp pentru ca oamenii să se ridice din morţi, aceasta nu este important; căci Dumnezeu bcunoaşte toate aceste lucruri; şi este destul pentru mine să ştiu că aceasta este situaţia—că este un timp stabilit când toţi se vor ridica din morţi.

6 Acum, trebuie să fie un timp între momentul morţii şi cel al învierii.

7 Şi acum, eu aş întreba ce se întâmplă cu asufletele oamenilor de la timpul morţii până la timpul stabilit pentru înviere?

8 Acum, dacă este mai mult decât un timp stabilit pentru oameni să se ridice din morţi, aceasta nu este important; căci nu toţi mor deodată, şi aceasta nu este important; totul este ca o singură zi pentru Dumnezeu, iar timpul este măsurat numai pentru oameni.

9 De aceea, este un timp stabilit pentru oameni pentru ca ei să se ridice din morţi; şi este un interval de timp între momentul morţii şi cel al învierii. Şi acum, în legătură cu acest interval de timp, ceea se întâmplă cu sufletele oamenilor este lucrul despre care eu L-am întrebat cu sârguinţă pe Domnul pentru ca să cunosc; şi acesta este lucrul pe care eu îl cunosc.

10 Şi atunci când vine timpul ca toţi să se ridice, atunci ei vor afla că Dumnezeu cunoaşte toate atimpurile care sunt stabilite pentru om.

11 Acum, în legătură cu starea sufletului dintre amoarte şi înviere—Iată, mi-a fost făcut mie cunoscut de către un înger cum că spiritele tuturor oamenilor, imediat ce părăsesc acest corp muritor da, spiritele tuturor oamenilor, fie că ei sunt buni sau răi, sunt luate bacasă la acel Dumnezeu care le-a dat lor viaţă.

12 Şi apoi se va întâmpla că spiritele celor care sunt drepţi sunt primite într-o stare de afericire, care este numită bparadis, o stare de codihnă, o stare de dpace în care se vor odihni de toate necazurile lor şi de toate grijile şi întristările.

13 Şi apoi se va întâmpla că spiritele celor păcătoşi, da, ale acelora care sunt răi—căci iată, ele nu au nici parte şi nici părticică din Spiritul Domnului; căci iată, ei aleg lucruri rele în loc de bune; de aceea, spiritul diavolului a intrat în ei şi a pus stăpânire pe casa lor—şi aceştia vor fi aruncaţi în aîntunericul de afară; acolo va fi bplâns şi gemete şi scrâşniri de dinţi; şi aceasta din cauza nedreptăţilor lor, ei fiind înrobiţi de către voinţa diavolului.

14 Acum, aceasta este starea sufletelor apăcătoşilor, da, în întuneric; şi o stare de groaznică şi bînfricoşată aşteptare a indignării arzătoare a mâniei lui Dumnezeu asupra lor; astfel, ei rămân în această cstare, tot aşa cum cei drepţi rămân în paradis până la timpul învierii.

15 Acum, sunt unii care au înţeles că această stare de fericire şi această stare de nefericire a sufletului, înainte de înviere, a fost o primă înviere. Da, eu recunosc că aceasta ar putea să fie numită o înviere, înălţarea spiritului sau a sufletului şi consemnarea lor la fericire sau la nefericire, potrivit cuvintelor care au fost spuse.

16 Şi iată, iarăşi a fost vorbit că este o aprimă bînviere, o înviere a tuturor acelora care au fost sau care sunt, sau care vor fi, până la învierea lui Hristos din morţi.

17 Acum, noi nu credem că această primă înviere, despre care se vorbeşte în felul acesta, poate fi învierea sufletelor şi aconsemnarea lor la fericire sau la nefericire. Tu nu poţi să presupui că aceasta este ceea ce înseamnă.

18 Iată, eu îţi zic ţie: Nu; ci aceasta înseamnă reunirea sufletului cu trupul ale acelora din zilele lui Adam până la aînvierea lui Hristos.

19 Acum, dacă sufletele şi trupurile acelora despre care s-a vorbit vor fi toate reunite dintr-odată, cei păcătoşi, precum şi cei drepţi, eu nu o spun; să fie destul că eu spun că ei toţi vor veni; sau, cu alte cuvinte, învierea lor se înfăptuieşte aînainte de învierea celor care mor după învierea lui Hristos.

20 Acum, fiul meu, eu nu spun că învierea lor va veni la învierea lui Hristos; ci iată, eu numai îmi spun părerea că sufletele şi trupurile celor drepţi sunt reunite la învierea lui Hristos şi la aînălţarea Lui la cer.

21 Dar dacă aceasta va fi la învierea Lui sau după aceea, eu nu o spun; dar atât spun, anume că este un ainterval de timp între moartea şi învierea trupului şi starea de bfericire sau de cnefericire a sufletului până la timpul care este stabilit de Dumnezeu pentru ca morţii să vină şi să fie reuniţi, suflet şi trup, şi să fie daduşi să stea în faţa lui Dumnezeu şi să fie judecaţi potrivit faptelor lor.

22 Da, aceasta aduce restaurarea acelor lucruri care au fost spuse de către gura profeţilor.

23 aSufletul va fi bînapoiat ctrupului, iar trupul sufletului; da, şi fiecare membru şi încheietură vor fi înapoiate trupului lor; da, nici un fir de păr de pe cap nu va fi pierdut; ci toate lucrurile vor fi restaurate la forma lor proprie şi perfectă.

24 Şi acum, fiul meu, aceasta este restaurarea despre care s-a avorbit de către gura profeţilor—

25 Şi atunci, cei drepţi vor străluci în împărăţia lui Dumnezeu.

26 Dar iată, o amoarte groaznică vine asupra celor păcătoşi; căci ei mor în ceea ce priveşte lucrurile legate de lucrurile dreptăţii; căci ei sunt necuraţi şi nici un lucru bnecurat nu poate să moştenească împărăţia lui Dumnezeu; ci ei sunt alungaţi şi consemnaţi să se împărtăşească din roadele faptelor lor sau ale lucrărilor lor, care au fost rele; şi ei beau drojdia unei cupe amare.

◀

2a

Mosia 16:10–13. GS Nemuritor, nemurire.

◀

b

1 Cor. 15:53–54.

◀

c

1 Cor. 15:20.

◀

3a

GS Înviere.

◀

b

GS Tainele lui Dumnezeu.

◀

c

D&L 25:4; 124:41.

◀

4a

Ioan 5:28–29.

◀

5a

Mosia 26:24–25; D&L 43:18; 76:85.

◀

b

GS Dumnezeu, divinitate.

◀

7a

Alma 40:21; D&L 138. GS Suflet.

◀

10a

Fapte 17:26.

◀

11a

Luca 16:22–26; 1 Pet. 3:18–19; 4:6; D&L 76:71–74; 138.

◀

b

Ecl. 12:7; 2 Ne. 9:38.

◀

12a

GS Bucurie.

◀

b

GS Paradis.

◀

c

GS Odihnă.

◀

d

D&L 45:46. GS Pace.

◀

13a

GS Iad.

◀

b

Mat. 8:12; Mosia 16:2.

◀

14a

D&L 138:20.

◀

b

Iacov 6:13; Moise 7:1.

◀

c

Alma 34:34.

◀

16a

Iacov 4:11; Mosia 15:21–23.

◀

b

GS Înviere.

◀

17a

D&L 76:17, 32, 50–51.

◀

18a

Mat. 27:52–53.

◀

19a

Mosia 15:26.

◀

20a

GS Înălţare.

◀

21a

Luca 23:39–43.

◀

b

GS Paradis.

◀

c

GS Iad.

◀

d

Alma 42:23.

◀

23a

I.E. Spiritul. D&L 88:15–17. GS Suflet.

◀

b

2 Ne. 9:12–13; Alma 11:40–45.

◀

c

GS Trup.

◀

24a

Isa. 26:19.

◀

26a

1 Ne. 15:33; Alma 12:16.

◀

b

Alma 11:37.

Capitolul 41

La înviere, oamenii se ridica la o stare de fericire fără de sfârşit sau de nefericire fără de sfârşit—Ticăloşia nu a fost niciodată fericire—Oamenii carnali sunt fără de Dumnezeu în lume—Fiecare persoană primeşte iarăşi în restaurare caracteristicile şi atributele pe care le-a dobândit în viaţa muritoare. Circa 74 î.H.

1 Şi acum, fiul meu, am ceva de spus în legătură cu restaurarea despre care s-a vorbit; căci iată, unii au adenaturat scripturile şi s-au dus departe în brătăcire din cauza acestui lucru. Şi eu simt că mintea ta, de asemenea, a fost îngrijorată în legătură cu acest lucru. Dar iată, îţi voi explica aceasta.

2 Eu îţi zic, fiul meu, că planul restaurării este cerut de dreptatea lui Dumnezeu; căci este necesar ca toate lucrurile să fie restaurate la ordinea lor potrivită. Iată, este necesar şi drept, potrivit cu puterea şi cu învierea lui Hristos, ca sufletul omului să fie restituit trupului său şi ca fiecare aparte a trupului să fie restaurată pentru ea însăşi.

3 Şi este necesar, în adreptatea lui Dumnezeu, ca oamenii să fie bjudecaţi după cfaptele lor; iar dacă faptele lor în această viaţă au fost bune şi dorinţele inimilor lor au fost bune, ca ei, de asemenea, să fie drestauraţi în ziua din urmă la ceea ce este bun.

4 Iar dacă faptele lor sunt rele, atunci ei trebuie să fie arestauraţi la ceea ce este rău. De aceea, toate lucrurile trebuie să fie restaurate la ordinea lor potrivită, fiecare lucru la forma sa naturală—bmortalitatea ridicată la nemurire, ccorupţia la incorupţie—ridicaţi la fericire dfără sfârşit ca să moştenească Împărăţia lui Dumnezeu, sau la nefericire fără sfârşit ca să moştenească împărăţia diavolului, unii într-o parte, iar ceilalţi în partea cealaltă—

5 Cel înălţat pentru fericire, în acord cu dorinţele sale de fericire, sau în bine, în acord cu dorinţele sale de bine; iar celălalt pentru rău, în acord cu dorinţele sale de rău; căci tot aşa cum el a dorit să facă rău cât e ziua de lungă, tot aşa va avea el răsplata în rău atunci când vine noaptea.

6 Şi aşa este de partea cealaltă. Dacă el s-a pocăit de păcatele sale şi a dorit dreptate până la sfârşitul zilelor sale, tot aşa va fi el răsplătit pentru dreptate.

7 aAceştia sunt cei care sunt mântuiţi de către Domnul; da, aceştia sunt cei care sunt luaţi, care sunt eliberaţi de la acea noapte de întuneric fără de sfârşit; şi astfel ei stau în picioare sau cad; căci iată, ei sunt judecătorii lor bînşişi, fie că fac bine sau rău.

8 Acum, deciziile lui Dumnezeu sunt de aneschimbat; de aceea, calea este pregătită pentru ca oricine care vrea să poată merge într-acolo şi să fie salvat.

9 Şi acum iată, fiul meu, nu risca aîncă o ofensă împotriva Dumnezeului tău despre acele puncte ale doctrinei, în care tu până acum ai riscat să păcătuieşti.

10 Nu presupune că, pentru că s-a vorbit despre restaurare, asta înseamnă că tu vei fi restaurat de la păcat la fericire. Iată, îţi spun ţie, aticăloşia niciodată nu a fost fericire.

11 Şi acum, fiul meu, toţi oamenii care sunt într-o stare a afirii sau eu aş spune, într-o stare bcarnală, sunt în fierea amărăciunii şi în legăturile nedreptăţii; ei sunt cfără Dumnezeu în lume şi au mers împotriva naturii lui Dumnezeu; de aceea, ei sunt într-o stare contrară naturii fericirii.

12 Şi acum iată, înţelesul cuvântului restaurare este de a lua un lucru dintr-o stare naturală şi a-l pune într-o stare nenaturală sau a-l plasa pe acesta într-o stare opusă naturii lui?

13 O, fiul meu, nu este aşa; ci înţelesul cuvântului restaurare este de a aduce iarăşi înapoi rău pentru rău sau carnalul pentru carnal, sau diabolicul pentru diabolic—bun pentru ceea ce este bun; drept pentru ceea ce este drept; corect pentru ceea ce este corect; milos pentru ceea ce este milos.

14 De aceea, fiul meu, vezi să fii milos cu fraţii tăi; acţionează ajust, bjudecă drept şi fă cbine tot timpul; şi dacă tu faci toate aceste lucruri, atunci îţi vei primi răsplata; da, tu vei avea dmila restaurată iarăşi pentru tine; tu vei avea dreptatea restaurată, iarăşi, pentru tine; tu vei avea o judecată dreaptă restaurată, iarăşi, pentru tine; şi tu vei avea binele iarăşi ca răsplată.

15 Căci ceea ce trimiţi tu de la tine se va întoarce iarăşi la tine şi va fi restaurat; de aceea, cuvântul restaurare îl condamnă mai pe deplin pe cel păcătos şi nu îl justifică deloc pe acesta.

◀

1a

2 Pet. 1:20; 3:16; Alma 13:20.

◀

b

GS Apostazie.

◀

2a

Alma 40:23.

◀

3a

GS Dreptate.

◀

b

GS (a) Judeca, judecată; Răspunzător, (a fi) răspunzător.

◀

c

GS Fapte.

◀

d

Hel. 14:31.

◀

4a

Alma 42:28.

◀

b

2 Ne. 9:12–13; D&L 138:17. GS Înviere.

◀

c

1 Cor. 15:51–55.

◀

d

GS Viaţă veşnică.

◀

7a

D&L 76:50–70.

◀

b

2 Ne. 2:26; Alma 42:27; Hel. 14:30. GS Libertatea de a alege.

◀

8a

D&L 1:38.

◀

9a

D&L 42:23–28.

◀

10a

Ps. 32:10; Isa. 57:20–21; Hel. 13:38.

◀

11a

Mosia 3:19. GS Omul firesc.

◀

b

GS Carnal.

◀

c

Ef. 2:12.

◀

14a

GS Cinstit, cinste.

◀

b

Ioan 7:24; D&L 11:12.

◀

c

D&L 6:13; 58:27–28.

◀

d

GS Milostiv, milostenie, milă.

Capitolul 42

Mortalitatea este un timp de încercare pentru a-i da omului prilejul să se pocăiască şi să-L slujească pe Dumnezeu—Căderea a adus moarte vremelnică şi spirituală asupra întregii omeniri—Mântuirea vine prin pocăinţă—Dumnezeu Însuşi ispăşeşte păcatele lumii—Mila este pentru cei care se pocăiesc—Toţi ceilalţi vor fi supuşi dreptăţii lui Dumnezeu—Mila vine datorită Ispăşirii—Numai cei care se pocăiesc cu adevărat sunt salvaţi. Circa 74 î.H.

1 Şi acum, fiul meu, eu îmi dau seama că este ceva mai mult care îţi îngrijorează mintea, ceva ce tu nu poţi înţelege—care este în legătură cu adreptatea lui Dumnezeu în pedepsirea celui păcătos; căci tu încerci să presupui că nu este drept ca păcătosul să fie consemnat la o stare de nefericire.

2 Acum iată, fiul meu, îţi voi explica acest lucru. Căci iată, după ce Domnul Dumnezeu i-a atrimis pe primii noştri părinţi afară din grădina bEdenului ca să cultive pământul din care ei au fost luaţi—da, El l-a alungat pe om şi a aşezat la capătul de răsărit al grădinii cEdenului heruvimi şi o sabie învăpăiată care se învârtea în toate părţile, ca să apere dpomul vieţii—

3 Acum, noi vedem că omul devenise la fel ca Dumnezeu, cunoscând binele şi răul; şi de teamă ca el să nu-şi întindă mâna şi să ia, de asemenea, din pomul vieţii şi să mănânce şi să trăiască pentru veşnicie, Domnul Dumnezeu a aşezat heruvimi şi sabia învăpăiată pentru ca el să nu guste din fruct—

4 Şi astfel noi vedem că a existat un timp dat omului ca să se pocăiască, da, un timp de aîncercare, un timp în care să se pocăiască şi să-L slujească pe Dumnezeu.

5 Căci iată, dacă Adam şi-ar fi întins mâna imediat şi ar fi gustat din pomul vieţii, el ar fi trăit pentru veşnicie, potrivit cuvântului lui Dumnezeu, neavând nici un loc pentru pocăinţă; da, şi, de asemenea, cuvântul lui Dumnezeu ar fi fost deşert, iar marele plan al salvării ar fi fost împiedicat.

6 Dar iată, i-a fost dat omului să amoară—de aceea, aşa cum ei au fost alungaţi de la pomul vieţii, ei trebuie să fie alungaţi de pe faţa pământului—iar omul a decăzut pentru totdeauna, da, el a devenit om bdecăzut.

7 Şi acum, tu vezi prin aceasta că primii noştri părinţi au fost aalungaţi atât vremelnic, cât şi spiritual din prezenţa Domnului; şi astfel noi vedem că ei au devenit oameni, care să urmeze propria lor bvoinţă.

8 Acum iată, nu a fost potrivit ca omul să fie salvat de la această moarte vremelnică, căci aceasta ar distruge marele aplan al fericirii.

9 De aceea, întrucât sufletul nu poate să moară niciodată, iar acăderea a adus asupra întregii omeniri atât o moarte spirituală, cât şi una vremelnică, ceea ce înseamnă că ei au fost alungaţi din prezenţa Domnului, a fost potrivit ca omenirea să fie salvată de la această moarte spirituală.

10 De aceea, cum ei deveniseră acarnali, senzuali şi diabolici prin bfirea lor, această stare de cîncercare a devenit pentru ei o stare ca să se pregătească; aceasta a devenit o stare de pregătire.

11 Şi acum adu-ţi aminte, fiul meu, că, dacă nu ar fi fost planul mântuirii (dacă îl dai pe acesta deoparte), atunci, imediat după ce ei ar muri, sufletele lor ar fi anenorocite, fiind alungate din prezenţa Domnului.

12 Şi acum, nu exista nici un mijloc pentru salvarea oamenilor din această stare de decădere pe care omul a adus-o asupra sa însuşi din cauza neascultării sale proprii;

13 De aceea, potrivit dreptăţii, aplanul mântuirii nu putea să fie împlinit decât cu condiţia ca omul să se bpocăiască în această stare de încercare, da, această stare de pregătire; căci, dacă aceste condiţii nu sunt împlinite, atunci mila nu ar putea să se înfăptuiască decât dacă ar distruge lucrarea dreptăţii. Acum, lucrarea dreptăţii nu ar putea să fie distrusă; dacă ar fi aşa, atunci Dumnezeu cnu ar mai fi Dumnezeu.

14 Şi astfel, noi vedem că toată omenirea a fost adecăzută; şi ei au fost prinşi în strânsoarea bdreptăţii; da, a dreptăţii lui Dumnezeu care i-a consemnat pe ei pentru veşnicie să fie alungaţi din prezenţa Sa.

15 Şi acum, planul milei nu ar putea să fie adus la îndeplinire decât dacă o ispăşire ar fi fost facută; de aceea, Dumnezeu Însuşi aispăşeşte pentru păcatele lumii pentru ca să înfăptuiască planul bmilei, ca să satisfacă cerinţele cdreptăţii, pentru ca Dumnezeu să fie un Dumnezeu dperfect, drept şi, de asemenea, milos.

16 Acum, pocăinţa nu poate veni la oameni decât dacă ar fi fost o pedeapsă care, de asemenea, era aveşnică, tot aşa cum viaţa sufletului trebuia să fie, stabilită în opoziţie cu planul fericirii, care a fost tot atât de veşnic ca şi viaţa sufletului.

17 Acum, cum ar putea un om să se pocăiască dacă el nu apăcătuieşte? Cum ar putea el păcătui dacă nu ar fi nici o blege? Cum ar putea fi o lege dacă nu ar fi o pedeapsă?

18 Acum, a fost o pedeapsă stabilită şi o lege dreaptă dată, care i-a adus omului remuşcări de aconştiinţă.

19 Acum, dacă nu ar fi fost nici o lege dată—dacă un om ar aucide, el ar trebui să moară—i-ar fi lui teamă că ar muri dacă ar ucide?

20 Şi, de asemenea, dacă nu ar fi fost nici o lege dată împotriva păcatului, atunci oamenilor nu le-ar fi frică să păcătuiască.

21 Şi dacă nu ar fi fost anici o lege dată, dacă oamenii ar păcătui, ce-ar putea să facă dreptatea, sau mila, căci acestea nu ar avea nici un drept asupra făpturii?

22 Dar este o lege dată şi o pedeapsă este stabilită şi o apocăinţă este acordată; care pocăinţă este cerută de milă; altfel, dreptatea îşi cere drepturile asupra făpturii şi execută legea, iar legea aplică pedeapsa; dacă nu ar fi aşa, atunci lucrările dreptăţii ar fi distruse, iar Dumnezeu ar înceta să fie Dumnezeu.

23 Dar Dumnezeu nu încetează să fie Dumnezeu, iar amila îşi cere drepturile asupra celui pocăit, iar mila vine datorită bispăşirii; iar ispăşirea înfăptuieşte cînvierea morţilor; iar învierea morţilor îi aduce dînapoi pe oameni în prezenţa lui Dumnezeu; şi astfel, ei sunt aduşi înapoi în prezenţa Lui pentru ca să fie ejudecaţi după faptele lor, în acord cu legea dreptăţii.

24 Căci iată, dreptatea îşi exercită toate cerinţele sale şi, de asemenea, mila îşi cere drepturile asupra a tot ceea ce este al său; şi astfel, nimeni în afară de cel cu adevărat plin de pocăinţa, nu este salvat.

25 Ce? Presupuneţi voi că mila poate să jefuiască adreptatea? Eu vă zic vouă: Nu; nici o iotă. Dacă ar fi aşa, atunci Dumnezeu ar înceta să fie Dumnezeu.

26 Şi astfel, Dumnezeu înfăptuieşte ascopurile Sale mari şi veşnice, care au fost pregătite încă bde la crearea lumii. Şi astfel se înfăptuieşte Salvarea şi mântuirea oamenilor, precum şi distrugerea şi nenorocirea lor.

27 De aceea, o, fiul meu, aoricine va vrea să vină, poate să vină şi să guste liber din apele vieţii; şi oricine nu va vrea să vină, acela nu este forţat să vină; dar în ultima zi, lui i se va bda potrivit cfaptelor sale.

28 Dacă a dorit să facă arău şi nu s-a pocăit în zilele sale, iată, rău i se va face lui, în acord cu restaurarea lui Dumnezeu.

29 Şi acum, fiul meu, doresc ca tu să nu mai laşi aceste lucruri să te tulbure, ci să laşi numai păcatele tale să te tulbure, cu acea tulburare care te va coborî pe tine către pocăinţă.

30 O, fiul meu, doresc ca tu să nu mai tăgăduieşti dreptatea lui Dumnezeu. Nu te apuca să te scuzi pe tine însuţi nici câtuşi de puţin din cauza păcatelor tale, tăgăduind dreptatea lui Dumnezeu; ci lasă dreptatea lui Dumnezeu şi mila Lui şi suferinţele Lui îndelungate să aibă control asupra inimii tale; şi lasă-le pe acestea să te coboare pe tine cu aumilinţă la pământ.

31 Şi acum, o, fiul meu, tu eşti chemat de Dumnezeu ca să predici cuvântul către acest popor. Şi acum, fiul meu, du-te în drumul tău, vesteşte cuvântul cu adevăr şi sobrietate pentru ca tu să poţi aduce suflete la pocăinţă, pentru ca marele plan al milei să poată să-şi ceară drepturile asupra lor. Şi fie ca Dumnezeu să-ţi dea ţie după cuvintele mele. Amin.

◀

1a

2 Ne. 26:7; Mosia 15:26–27. GS Dreptate.

◀

2a

Gen. 3:23–24; Moise 4:28–31.

◀

b

GS Eden.

◀

c

GS Heruvim.

◀

d

Gen. 2:9.

◀

4a

Alma 34:32–33.

◀

6a

GS Moarte fizică.

◀

b

Mosia 16:3–5. GS Căderea lui Adam şi a Evei.

◀

7a

2 Ne. 2:5; 9:6; Hel. 14:16. GS Moarte spirituală.

◀

b

GS Libertatea de a alege.

◀

8a

Alma 34:9; Moise 6:62.

◀

9a

GS Căderea lui Adam şi a Evei.

◀

10a

GS Carnal.

◀

b

GS Omul firesc.

◀

c

GS Muritor, viaţă muritoare.

◀

11a

2 Ne. 9:7–9.

◀

13a

GS Planul mântuirii.

◀

b

GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

c

2 Ne. 2:13–14.

◀

14a

Alma 22:13–14.

◀

b

2 Ne. 2:5.

◀

15a

2 Ne. 9:7–10; Mosia 16:7–8. GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

b

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

c

GS Dreptate.

◀

d

3 Ne. 12:48.

◀

16a

D&L 19:10–12.

◀

17a

GS Păcat.

◀

b

Rom. 4:15.

◀

18a

GS Conştiinţă.

◀

19a

GS (a) Omorî.

◀

21a

2 Ne. 9:25–26; Mosia 3:11.

◀

22a

GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

23a

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

b

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

c

2 Ne. 2:8; 9:4; Alma 7:12; 11:41–45; 12:24–25; Hel. 14:15–18; Morm. 9:13.

◀

d

Alma 40:21–24.

◀

e

GS Judecată, ultima.

◀

25a

GS Dreptate.

◀

26a

2 Ne. 2:14–30; Moise 1:39.

◀

b

Alma 13:3; 3 Ne. 1:14.

◀

27a

Alma 5:34; Hel. 14:30. GS Libertatea de a alege.

◀

b

Alma 41:15.

◀

c

Isa. 59:18; Apoc. 20:12.

◀

28a

Alma 41:2–5.

◀

30a

GS Umil, Umilinţă.

Capitolul 43

Alma şi fiii lui predică cuvântul—zoramiţii şi alţi disidenţi nefiţi devin lamaniţi—lamaniţii se ridică într-un război împotriva nefiţilor—Moroni îi înarmează pe nefiţi cu armuri de apărare—Domnul îi dezvăluie lui Alma strategia lamaniţilor—Nefiţii îşi apără casele, libertăţile, familiile şi religia—Armatele lui Moroni şi Lehi îi înconjoară pe lamaniţi. Circa 74 î.H.

1 Şi acum, s-a întâmplat că fiii lui Alma s-au dus printre oameni ca să le vestească cuvântul. Şi Alma, de asemenea, el însuşi nu s-a putut odihni şi s-a dus şi el.

2 Acum, noi nu trebuie să mai spunem nimic despre predicile lor, decât că ei au predicat cuvântul şi adevărul, în acord cu spiritul profeţiei şi al revelaţiei; şi ei au predicat potrivit ordinului asfânt al lui Dumnezeu, prin care au fost chemaţi.

3 Şi acum mă reîntorc la o relatare a războaielor dintre nefiţi şi lamaniţi, în cel de al optsprezecelea an al domniei judecătorilor.

4 Căci iată, s-a întâmplat că azoramiţii au devenit lamaniţi; de aceea, la începutul celui de-al optsprezecelea an, poporul nefiţilor a văzut că lamaniţii năvăleau peste ei; de aceea, au făcut pregătiri de război; da, şi-au adunat laolaltă oştirile în ţara lui Ierşon.

5 Şi s-a întâmplat că lamaniţii au venit cu miile; şi ei au venit în ţara lui Antionum, care este ţara zoramiţilor; şi un om cu numele de Zerahemna era conducătorul lor.

6 Şi acum, întrucât amaleciţii erau într-o stare mai rea şi mai criminală decât lamaniţii, în ei şi prin ei, de aceea Zerahemna a numit căpitani-şefi peste lamaniţi, iar ei erau cu toţii amaleciţi şi zoramiţi.

7 Acum, el a făcut aceasta pentru ca să poată să păstreze ura lor împotriva nefiţilor, pentru ca ei să poată să-i aducă pe aceştia în subjugare pentru îndeplinirea planurilor sale.

8 Căci iată, planurile lui erau ca să-i aţâţe pe lamaniţi la mânie împotriva nefiţilor; el a făcut aceasta pentru ca să-şi asume putere mare asupra lor, şi pentru ca să câştige putere asupra nefiţilor, aducându-i pe ei în sclavie.

9 Şi acum, planul nefiţilor era să-şi întreţină pământurile şi casele lor, anevestele şi copiii lor pentru ca ei să-i apere pe aceştia de mâinile duşmanilor lor; şi, de asemenea, pentru ca ei să-şi păstreze drepturile şi privilegiile, da, şi blibertatea lor, pentru ca ei să-L preaslăvească pe Dumnezeu după dorinţele lor.

10 Căci ei ştiau că dacă ar cădea în mâinile lamaniţilor, atunci pe oricine care ar apreaslăvi pe Dumnezeu în bspirit şi în adevăr, pe Dumnezeul cel Adevărat şi Viu, pe acela lamaniţii l-ar distruge.

11 Da, şi ei, de asemenea, cunoşteau ura nemărginită a lamaniţilor împotriva afraţilor lor, care erau poporul anti-nefi-lehiţilor, care erau numiţi poporul lui Amon—şi ei nu voiau să pună mâna pe arme, da, ei făcuseră un legământ şi nu voiau să-l încalce—de aceea, dacă ar fi căzut în mâinile lamaniţilor, atunci ei ar fi fost distruşi.

12 Iar nefiţii nu sufereau ca ei să fie distruşi; de aceea, le-au dat lor pământuri ca să le moştenească.

13 Iar poporul lui Amon le-a dat nefiţilor o mare parte din bunurile lor pentru ca ei să-şi întreţină oştirile; şi astfel, nefiţii erau nevoiţi să reziste singuri împotriva lamaniţilor, care erau un amestec între Laman şi Lemuel şi fiii lui Ismael, precum şi toţi aceia care au descins din nefiţi, care erau amaleciţi şi zoramiţi şi aurmaşii preoţilor lui Noe.

14 Acum, acei urmaşi erau atât de numeroşi, aproape cât şi nefiţii; şi astfel, nefiţii au fost nevoiţi să se lupte cu fraţii lor, chiar până la vărsare de sânge.

15 Şi s-a întâmplat că în timp ce oştirile lamaniţilor se adunaseră laolaltă în ţara lui Antionum, iată, oştirile nefiţilor erau pregătite să-i întâlnească în ţara lui Ierşon.

16 Acum, conducătorul nefiţilor, sau omul care fusese numit să fie căpitan-şef peste nefiţi—acum, căpitanul-şef a luat comanda tuturor oştirilor nefiţilor—iar numele lui era Moroni;

17 Şi Moroni a luat întreaga comandă, precum şi conducerea războaielor lor. Şi el avea numai douăzeci şi cinci de ani atunci când a fost numit căpitan-şef peste oştirile nefiţilor.

18 Şi s-a întâmplat că el i-a întâlnit pe lamaniţi la graniţele Ierşonului şi oamenii lui erau înarmaţi cu săbii şi cu paloşe şi cu tot felul de arme de război.

19 Şi când oştirile lamaniţilor au văzut că oamenii lui Nefi sau ai acelui Moroni îi pregătiseră pe oamenii lor cu platoşe şi cu scuturi, da, şi, de asemenea, cu coifuri care să le apere capul şi, de asemenea, erau îmbrăcaţi cu haine groase—

20 Acum, oştirea lui Zerahemna nu era pregătită cu nici un fel de lucruri din acestea; ei aveau numai săbiile şi paloşele lor, arcurile şi săgeţile lor, pietrele şi praştiile lor; şi ei erau agoi, în afară de o piele care le era înfăşurată în jurul coapselor; da, toţi erau goi, în afară de zoramiţi şi de amaleciţi;

21 Dar ei nu erau înarmaţi cu platoşe sau cu scuturi—de aceea, erau nespus de înfricoşaţi de oştirile nefiţilor din cauza armurilor lor, fără a mai ţine seama de faptul că numărul lor era cu mult mai mare decât al nefiţilor.

22 Iată, acum s-a întâmplat că ei nu au îndrăznit să vină împotriva nefiţilor la graniţele Ierşonului; de aceea, au plecat din ţara lui Antionum în pustiu şi au călătorit ocolind prin pustiu, departe, pe lângă izvorul râului Sidon pentru ca să poată veni în ţara lui Manti şi să pună stăpânire pe ţară; căci ei nu au presupus că oştirile lui Moroni ar putea să ştie unde se duseseră.

23 Dar s-a întâmplat că scurt timp după ce plecaseră în pustiu, Moroni a trimis spioni în pustiu ca să observe taberele lor; iar Moroni, de asemenea, cunoscând profeţiile lui Alma, a trimis pe anumiţi oameni la el, dorind ca acesta să-L întrebe pe Domnul adacă oştirile nefiţilor trebuia să se ducă să se apere împotriva lamaniţilor.

24 Şi s-a întâmplat că a venit asupra lui Alma cuvântul Domnului, iar Alma i-a informat pe mesagerii lui Moroni că oştirile lamaniţilor mărşăluiau de jur-împrejur în pustiu ca să treacă în ţara lui Manti, ca să înceapă un atac asupra părţii celei mai slabe a poporului. Iar mesagerii aceia s-au dus şi i-au dat mesajul lui Moroni.

25 Acum Moroni, lăsând o parte din oştirea sa în ţara Ierşonului, de teamă că, în vreun fel, o parte a lamaniţilor ar veni în acea ţară şi ar pune stăpânire pe oraş, a luat partea rămasă a oştirii sale şi a trecut mărşăluind în ţara lui Manti.

26 Şi el a făcut ca toţi oamenii din acea parte a ţării să se adune laolaltă ca să se lupte împotriva lamaniţilor, ca să-şi aapere pământurile şi ţara lor, drepturile şi libertăţile lor; de aceea, ei au fost pregătiţi pentru timpul când lamaniţii trebuia să vină.

27 Şi s-a întâmplat că Moroni a făcut ca oştirea sa să fie ascunsă în valea care era lângă malul râului Sidon, care era la apus de râul Sidon din pustiu.

28 Iar Moroni a aşezat spioni de jur-împrejur pentru ca să poată afla când va veni tabăra lamaniţilor.

29 Şi acum, cum Moroni ştia intenţia lamaniţilor, că era intenţia lor să-i distrugă pe fraţii lor sau să-i supună pe ei şi să-i aducă în sclavie pentru ca ei să poată întemeia o împărăţie pentru ei înşişi peste întreaga ţară;

30 Şi, de asemenea, cunoscând că singura dorinţă a nefiţilor era să-şi apere pământurile lor şi alibertatea lor şi Biserica lor, el a considerat că nu era nici un păcat ca el să-i apere printr-un şiretlic; de aceea, a aflat prin spionii săi pe ce drum urmau lamaniţii să apuce.

31 De aceea, şi-a împărţit oştirea şi a adus o parte din ea în vale şi a ascuns-o la răsăritul şi la partea de miazăzi a dealului Ripla;

32 Iar partea rămasă a ascuns-o la apusul văii, la apus de râul Sidon şi în jos, până la graniţele ţării lui Manti.

33 Şi astfel, aşezându-şi oştirea după dorinţa sa, a fost pregătit să-i întâlnească pe ei.

34 Şi s-a întâmplat că lamaniţii au venit din partea de miazănoapte a dealului unde o parte din oştirea lui Moroni era ascunsă.

35 Şi când lamaniţii au trecut dealul Ripla şi au venit în vale şi au început să treacă râul Sidon, oştirea care era ascunsă în partea de miazăzi a dealului, era condusă de un om al cărui nume era aLehi; şi el a condus oştirea sa şi i-a încercuit pe lamaniţi la răsărit, în spatele lor.

36 Şi s-a întâmplat că lamaniţii, când i-au văzut pe nefiţi venind peste ei din spatele lor, s-au întors şi au început să se lupte cu oştirea lui Lehi.

37 Şi lucrarea morţii a început în amândouă taberele, dar a fost mai grozavă în partea lamaniţilor, căci agoliciunea lor era expusă la loviturile grele ale nefiţilor cu săbiile lor şi cu paloşele lor care aduceau moarte aproape la fiecare lovitură.

38 În timp ce de cealaltă parte câte un om dintre nefiţi cădea din când în când din cauza săbiilor lor şi din cauza pierderii de sânge, ei fiind apăraţi în părţile cele mai vitale ale trupului sau, părţile cele mai vitale ale trupului fiind apărate de loviturile lamaniţilor de către aplatoşele lor şi de scuturile lor şi de coifurile lor; şi astfel, nefiţii au înfăptuit lucrarea morţii printre lamaniţi.

39 Şi s-a întâmplat că lamaniţii s-au înfricoşat din cauza marii distrugeri dintre ei chiar până când au început să fugă către râul Sidon.

40 Şi au fost urmăriţi de către Lehi şi de oamenii lui; şi au fost mânaţi de către Lehi în apele Sidonului şi au trecut apele Sidonului. Iar Lehi şi-a păstrat oştirile pe malul râului Sidon, ca să nu-l treacă.

41 Şi s-a întâmplat că Moroni şi oştirea lui i-au întâlnit pe lamaniţi în vale, de partea cealaltă a râului Sidon şi au început să năvălească asupra lor şi să-i ucidă.

42 Iar lamaniţii au fugit iarăşi din faţa lor, către ţara lui Manti; şi iarăşi au fost întâlniţi de oştirile lui Moroni.

43 Acum, de data aceasta, lamaniţii s-au luptat foarte mult; da, niciodată nu se văzuse ca lamaniţii să se lupte cu atât de nespus de mare tărie şi curaj, nu, nici măcar la început.

44 Şi ei au fost inspiraţi de azoramiţi şi amaleciţi, care erau căpitanii-şefi ai lor şi conducătorii lor, precum şi de Zerahemna, care era căpitanul lor şef sau conducătorul lor şef şi comandantul lor; da, ei s-au luptat ca balaurii şi mulţi dintre nefiţi au fost ucişi de mâinile lor, da, căci ei au rupt în două multe dintre coifurile lor şi au străpuns multe dintre platoşele lor şi au retezat multe dintre braţele lor; şi astfel lamaniţii s-au luptat cu o mânie sălbatică.

45 Cu toate acestea, nefiţii erau inspiraţi de o cauză mai bună, căci ei nu se aluptau pentru monarhie sau pentru putere, ci se luptau pentru casele lor şi blibertăţile lor, nevestele lor şi copiii lor pentru i toţi ai lor, da, pentru riturile lor de închinăciune şi pentru Biserica lor.

46 Şi au făcut ceea ce credeau că era adatoria lor pe care ei o aveau faţă de Dumnezeul lor; căci Domnul le spusese lor şi strămoşilor lor că: bÎn măsura în care voi nu sunteţi vinovaţi de cprima ofensă şi nici de a doua, voi nu veţi suferi să fiţi ucişi de mâna duşmanilor voştri.

47 Şi iarăşi, Domnul a spus că: Voi va trebui să vă aapăraţi familiile chiar până la vărsare de sânge. De aceea, din această cauză se luptau nefiţii cu lamaniţii pentru ca să se apere pe ei înşişi şi familiile lor şi pământurile lor, ţara lor şi drepturile lor şi religia lor.

48 Şi s-a întâmplat că atunci când oamenii lui Moroni au văzut sălbăticia şi mânia lamaniţilor, erau cât pe ce să se facă mici şi să fugă de ei. Dar Moroni, simţind intenţia lor, a trimis şi a inspirat inimile lor cu aceste gânduri—da, gândul la pământurile lor, la libertatea lor, da, la libertatea lor din sclavie.

49 Şi s-a întâmplat că ei s-au întors asupra lamaniţilor şi L-au aimplorat într-un singur glas pe Domnul, Dumnezeul lor pentru libertatea şi pentru eliberarea lor din sclavie.

50 Şi ei au început să se ridice împotriva lamaniţilor cu putere; şi în aceeaşi oră în care ei Îl imploraseră pe Domnul pentru eliberarea lor, lamaniţii au început să fugă din faţa lor; şi au fugit chiar până la apele Sidonului.

51 Acum, lamaniţii erau mai numeroşi, da, mai mult decât dublu faţă de numărul nefiţilor; cu toate acestea, ei au fost goniţi atât de mult, încât s-au adunat într-o singură ceată în vale, la malul râului Sidon.

52 De aceea, oştirile lui Moroni i-au încercuit pe ei, da, chiar de amândouă părţile râului, căci iată, la răsărit erau oamenii lui Lehi.

53 De aceea, atunci când Zerahemna i-a văzut pe oamenii lui Lehi la răsărit de râul Sidon, şi oştirile lui Moroni la apus de râul Sidon, şi că ei erau înconjuraţi de către nefiţi, atunci au fost loviţi de spaimă.

54 Acum Moroni, când a văzut spaima lor, le-a poruncit oamenilor săi să se oprească din vărsarea sângelui lor.

◀

2a

GS Preoţia lui Melhisedec.

◀

4a

Alma 35:2–14; 52:33.

◀

9a

Alma 44:5; 46:12.

◀

b

GS Liber, libertate.

◀

10a

GS Preaslăvire.

◀

b

Ioan 4:23–24.

◀

11a

Alma 24:1–3, 5, 20; 25:1, 13; 27:2, 21–26.

◀

13a

Alma 25:4.

◀

20a

Enos 1:20.

◀

23a

Alma 48:16.

◀

26a

D&L 134:11.

◀

30a

Alma 46:12, 35.

◀

35a

Alma 49:16.

◀

37a

Alma 3:5.

◀

38a

Alma 44:8–9.

◀

44a

Alma 43:6.

◀

45a

Alma 44:5.

◀

b

GS Liber, libertate.

◀

46a

GS Datorie (Îndatorire).

◀

b

Alma 48:14; D&L 98:33–36.

◀

c

3 Ne. 3:21; D&L 98:23–24.

◀

47a

D&L 134:11.

◀

49a

Ex. 2:23–25; Mosia 29:20.

Capitolul 44

Moroni le dă ordin lamaniţilor să facă un legământ de pace sau să fie distruşi—Zerahemna refuză oferta şi lupta reîncepe—Armatele lui Moroni îi înving pe lamaniţi. Circa 74–73 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că s-au oprit şi s-au retras câţiva paşi de ei. Iar Moroni a spus către Zerahemna: Iată, Zerahemna, că noi anu dorim să fim oameni sângeroşi. Voi ştiţi că sunteţi în mâinile noastre, dar totuşi noi nu dorim să vă ucidem.

2 Iată, noi nu am ieşit la luptă împotriva voastră ca să vărsăm sângele vostru pentru putere; şi nici nu dorim să aducem pe vreunul sub jugul sclaviei. Dar chiar acesta este motivul pentru care voi aţi venit împotriva noastră; da, şi voi sunteţi mânioşi pe noi din cauza religiei noastre.

3 Dar acum, voi vedeţi că Domnul este cu noi; şi vedeţi că El v-a dat pe voi în mâinile noastre. Şi acum, aş dori ca voi să înţelegeţi că aceasta ne-a fost făcută nouă datorită religiei noastre şi a credinţei noastre în Hristos. Şi acum, vedeţi că nu puteţi distruge această credinţă a noastră.

4 Acum, voi vedeţi că aceasta este adevărata credinţă în Dumnezeu; da, vedeţi că Dumnezeu ne va sprijini şi ne va apăra şi ne va conserva pe noi atât timp cât suntem credincioşi Lui şi credinţei noastre şi religiei noastre; şi niciodată nu va permite Domnul ca noi să fim distruşi, decât dacă am cădea în păcat şi ne-am tăgădui credinţa.

5 Şi acum, Zerahemna, îţi poruncesc ţie, în numele Acelui Dumnezeu Atotputernic care ne-a întărit braţele pentru ca noi să putem să câştigăm putere asupra voastră, prin credinţa noastră, prin religia noastră şi prin aritualuri noastre de preaslăvire şi prin Biserica noastră şi prin sprijinul cel sfânt pe care noi îl datorăm nevestelor noastre şi copiilor noştri, prin acea blibertate care ne leagă pe noi de pământurile noastre şi de ţara noastră; da, şi, de asemenea, prin păstrarea cuvântului sfânt al lui Dumnezeu căruia noi îi datorăm toată fericirea noastră; şi prin tot ceea ce ne este nouă cel mai drag—

6 Da, şi aceasta nu este totul; eu îţi poruncesc ţie prin toate dorinţele pe care voi le aveţi pentru viaţă, ca voi să depuneţi în mâinile noastre armele voastre de război, iar noi nu vom căuta sângele vostru, ci vă vom cruţa vieţile, dacă vă veţi duce în drumul vostru şi nu veţi mai veni cu război împotriva noastră.

7 Şi acum, dacă nu faceţi aceasta, iată, voi sunteţi în mâinile noastre, iar eu le voi porunci oamenilor mei să cadă asupra voastră şi să aplice trupurilor voastre loviturile morţii pentru ca voi să dispăreţi; şi atunci vom vedea noi cine va avea putere asupra acestui popor; da, vom vedea cine va fi adus în sclavie.

8 Şi acum s-a întâmplat că atunci când Zerahemna a auzit aceste spuse, el a înaintat şi a depus sabia sa şi paloşul său şi arcul său în mâinile lui Moroni şi i-a spus: Iată, aici sunt armele noastre de război; noi vi le vom da vouă, dar nu vom permite să facem un ajurământ către voi pe care noi ştim că-l vom călca, la fel ca şi copiii noştri; dar luaţi-ne armele de război şi lăsaţi-ne să plecăm în pustiu; altfel, noi ne vom păstra săbiile şi atunci noi vom pieri sau vom birui.

9 Iată, noi nu suntem din credinţa voastră; noi nu credem că Dumnezeu ne-a dat în mâinile voastre; ci credem că viclenia voastră este aceea care v-a scăpat de săbiile noastre. Iată, aplatoşele voastre şi scuturile voastre sunt acelea care v-au scăpat.

10 Şi acum, când Zerahemna a terminat de vorbit aceste cuvinte, Moroni i-a dat înapoi sabia şi armele de război, pe care le primise de la Zerahemna, zicând: Iată, noi vom termina conflictul.

11 Acum, eu nu-mi aduc aminte cuvintele pe care le-am vorbit, de aceea, aşa cum Domnul trăieşte, voi nu trebuie să plecaţi, decât dacă plecaţi cu un jurământ că nu vă veţi reîntoarce iarăşi împotriva noastră în război. Acum, cum voi sunteţi în mâinile noastre, noi vom vărsa sângele vostru pe pământ sau voi vă veţi supune condiţiilor pe care le-am propus.

12 Şi acum, când Moroni a spus aceste cuvinte, Zerahemna şi-a păstrat sabia; şi el a fost mânios pe Moroni; şi s-a repezit înainte ca să-l poată ucide pe Moroni; dar cum şi-a ridicat sabia, iată, unul dintre soldaţii lui Moroni a lovit-o şi a dat-o de pământ, încât aceasta s-a rupt la mâner; şi, de asemenea, l-a lovit pe Zerahemna încât i-a luat pielea de pe cap şi aceasta a căzut la pământ. Iar Zerahemna s-a retras din faţa lor în mijlocul soldaţilor săi.

13 Şi s-a întâmplat că soldatul care stătea aproape, care îi luase lui Zerahemna pielea de pe cap, a apucat de păr pielea capului de pe jos şi a pus-o în vârful sabiei sale şi a întins-o către ei, zicându-le cu un glas puternic:

14 Aşa cum această piele a capului a căzut la pământ, care este pielea capului şefului vostru, tot aşa veţi cădea voi la pământ dacă nu vă veţi lepăda armele de război şi nu veţi pleca cu un legământ de pace.

15 Acum, au fost mulţi care, atunci când au auzit aceste cuvinte şi au văzut pielea capului din sabie, au fost izbiţi de frică; şi mulţi au înaintat şi şi-au aruncat jos armele de război la picioarele lui Moroni şi au încheiat un alegământ de pace. Şi toţi care au încheiat legământul au fost lăsaţi să plece în pustiu.

16 Acum, s-a întâmplat că Zerahemna a fost nemaipomenit de mânios şi i-a aţâţat la mânie pe cei rămaşi dintre soldaţii săi ca să se lupte şi mai cu putere împotriva nefiţilor.

17 Şi acum, Moroni a fost mânios din cauza încăpăţânării lamaniţilor; de aceea, el le-a poruncit oamenilor săi să năvălească asupra lor şi să-i ucidă. Şi s-a întâmplat că ei au început să-i ucidă pe aceştia; da, iar lamaniţii s-au luptat cu săbiile lor şi cu puterea lor.

18 Dar iată, pielea lor goală şi capul lor neacoperit erau expuse săbiilor ascuţite ale nefiţilor; da, iată ei au fost străpunşi şi loviţi, da, şi au căzut nemaipomenit de repede înaintea săbiilor nefiţilor; şi au început să fie doborâţi aşa cum soldatul lui Moroni profeţise.

19 Acum Zerahemna, când a văzut că erau cu toţii cât pe ce să fie distruşi, l-a implorat cu putere pe Moroni, făgăduind că va face un legământ cu ei, la fel ca şi oamenii săi, dacă ei vor cruţa vieţile celor rămaşi şi că aniciodată nu vor mai veni iarăşi la război împotriva lor.

20 Şi s-a întâmplat că Moroni a făcut ca lucrarea morţii să înceteze printre oameni. Şi a luat armele de război de la lamaniţi; şi după ce ei au intrat într-un alegământ de pace cu el, au fost lăsaţi să plece în pustiu.

21 Acum, numărul morţilor lor nu a fost numărat din cauza mărimii numărului lor; da, numărul morţilor lor era nespus de mare, atât de partea nefiţilor cât şi de partea lamaniţilor.

22 Şi s-a întâmplat că ei i-au aruncat pe morţii lor în apele Sidonului şi aceştia au fost duşi şi sunt îngropaţi în adâncurile mării.

23 Şi oştirile nefiţilor, sau ale lui Moroni, s-au reîntors şi au venit la casele lor şi la pământurile lor.

24 Şi astfel s-a terminat cel de al optsprezecelea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi. Şi astfel s-a încheiat cronica lui Alma, care a fost scrisă pe plăcile lui Nefi.

◀

1a

Alma 43:45.

◀

5a

GS Rânduieli.

◀

b

GS Liber, libertate.

◀

8a

GS Jurământ.

◀

9a

Alma 43:38.

◀

15a

1 Ne. 4:37; Alma 50:36.

◀

19a

Alma 47:6.

◀

20a

Alma 62:16–17.

Relatarea poporului lui Nefi şi a războaielor şi conflictelor lui în zilele lui Helaman, potrivit scrierilor lui Helaman, pe care el a păstrat-o în zilele sale.

Cuprinde capitolele 45 până la 62, inclusiv.

Capitolul 45

Helaman crede în cuvintele lui Alma—Alma profeţeşte despre distrugerea nefiţilor—El binecuvântează şi blestemă ţara—Se presupune că Alma a fost luat de către Spirit, la fel ca şi Moise—Conflictul din Biserică creşte. Circa 73 î.H.

1 Iată, acum s-a întâmplat că oamenii lui Nefi erau nespus de bucuroşi pentru că Domnul îi eliberase iarăşi din mâinile duşmanilor lor; de aceea, au dat mulţumiri Domnului, Dumnezeului lor; da, şi au apostit mult şi s-au rugat mult şi L-au preamărit pe Dumnezeu cu o bucurie nespus de mare.

2 Şi s-a întâmplat în cel de al nouăsprezecelea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi, că Alma a venit la fiul său, Helaman, şi i-a spus: Crezi tu în cuvintele pe care ţi le-am vorbit despre acele acronici care au fost păstrate?

3 Iar Helaman i-a spus: Da, cred.

4 Iar Alma a spus iarăşi: Crezi tu în Isus Hristos care va veni?

5 Iar el a spus: Da, cred în toate cuvintele pe care le-ai grăit.

6 Iar Alma i-a spus iarăşi: Vei apăstra tu poruncile mele?

7 Iar el a spus: Da, eu voi păstra poruncile tale cu toată inima.

8 Apoi Alma i-a spus: Binecuvântat eşti tu; iar Domnul te va face pe tine să aprosperi în această ţară.

9 Dar iată, am ceva să-ţi aprofeţesc ţie; dar ceea ce îţi voi profeţi, tu să nu faci cunoscut; da, ceea ce eu îţi profeţesc ţie nu va fi făcut cunoscut chiar până când profeţia nu este împlinită; de aceea, scrie cuvintele pe care le voi spune.

10 Şi acestea sunt cuvintele: Iată, eu simt că acest popor anume, nefiţii, potrivit spiritului revelaţiei care este în mine, apatru sute de ani după ce Isus Hristos Se va arăta pe Sine către ei, vor rătăci în bnecredinţă.

11 Da, şi apoi ei vor vedea războaie şi molime, da, foame şi vărsare de sânge, chiar până când poporul lui Nefi va adispărea—

12 Da, şi aceasta pentru că ei vor rătăci în necredinţă şi vor cădea în lucrările întunericului şi ale aimoralităţii, precum şi în tot felul de nedreptăţi; da, îţi zic ţie că, pentru că ei vor păcătui împotriva unei lumini şi a unei cunoaşteri atât de mari, da, îţi zic ţie că, din ziua aceea, a patra generaţie încă nu va muri cu totul înainte ca această mare nedreptate să vină.

13 Şi atunci când ziua aceea mare va veni, iată, foarte curând va veni timpul când aceia care sunt acum sau seminţia acelora care sunt acum număraţi printre poporul lui Nefi, anu vor mai fi număraţi printre poporul lui Nefi.

14 Dar oricine care va rămâne şi nu va fi distrus în acea zi mare şi înfricoşătoare va fi anumărat printre lamaniţi şi va deveni asemănător acestora, toţi, în afară de câţiva care vor fi numiţi ucenicii Domnului; iar pe aceştia îi vor urmări lamaniţii, chiar bpână când vor dispărea. Şi acum, din cauza nedreptăţii, această profeţie va fi împlinită.

15 Şi acum s-a întâmplat că după ce Alma a spus aceste lucruri către Helaman, l-a binecuvântat pe acesta, precum şi pe ceilalţi fii ai săi; şi, de asemenea, a binecuvântat pământul de dragul celor adrepţi.

16 Şi a spus: Aşa spune Domnul Dumnezeu—aBlestemată va fi ţara, da, această ţară, pentru fiecare naţiune, neam, limbă şi popor, pentru distrugere, care păcătuiesc, atunci când sunt copţi cu totul; şi aşa cum am spus, aşa va fi; căci acesta este blestemul şi bbinecuvântarea lui Dumnezeu asupra ţării, căci Domnul nu poate privi păcatul nici cu ccea mai mică îngăduinţă.

17 Şi acum, când Alma a spus aceste cuvinte, el a binecuvântat aBiserica, da, pe toţi aceia care vor sta neclintiţi în credinţă de la acel timp încolo.

18 Şi atunci când Alma a făcut aceasta, a plecat din ţara lui Zarahemla ca şi cum s-ar fi dus în ţara lui Melec. Şi s-a întâmplat că nu s-a mai auzit nimic despre el; cât despre moartea sau îngroparea lui, noi nu ştim nimic.

19 Iată, aceasta ştim noi, anume că el a fost un om drept; şi vorba a mers departe în Biserică cum că a fost luat de către Spirit sau aîngropat de mâna Domnului, chiar la fel ca şi Moise. Dar iată, scripturile spun că Domnul l-a luat pe Moise la El; şi noi presupunem că El, de asemenea, l-a primit pe Alma, în spirit, la El; de aceea, din această cauză, noi nu ştim nimic despre moartea şi îngroparea lui.

20 Şi acum, s-a întâmplat la începutul celui de al nouăsprezecelea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi, că Helaman s-a dus prin popor ca să declare cuvântul către ei.

21 Căci iată, din cauza războaielor lor cu lamaniţii şi a numeroaselor conflicte şi tulburări mici care au existat printre oameni a devenit potrivit să fie vestit acuvântul lui Dumnezeu printre ei, da, şi ca o regulă să fie stabilită în Biserică.

22 De aceea, Helaman şi fraţii lui au pornit iarăşi ca să întemeieze Biserica în toată ţara, da, în fiecare oraş din toată ţara care era stăpânită de către poporul lui Nefi. Şi s-a întâmplat că ei au numit preoţi şi învăţători în toată ţara, peste toate bisericile.

23 Şi acum s-a întâmplat că după ce Helaman şi fraţii lui au numit preoţi şi învăţători peste biserici, un aconflict a început printre ei, iar ei nu au vrut să dea ascultare cuvintelor lui Helaman şi ale fraţilor lui;

24 Ci ei s-au făcut mândri, fiind înălţaţi în inimile lor, din cauza abogăţiilor lor nespus de mari; de aceea, au devenit bogaţi în ochii lor bînşişi şi nu au vrut să dea ascultare cuvintelor lor, anume să păşească drepţi în faţa lui Dumnezeu.

◀

1a

GS (a) Posti, post.

◀

2a

Alma 37:1–5; 50:38.

◀

6a

GS Poruncile lui Dumnezeu; Supunere, supus, (a) se supune.

◀

8a

1 Ne. 4:14; Alma 48:15–16, 25.

◀

9a

GS Profeţie, (a) profeţi.

◀

10a

1 Ne. 12:10–15; Hel. 13:9; Morm. 8:6–7.

◀

b

GS Apostazie; Necredinţă.

◀

11a

Iarom 1:10; Morm. 8:2–3, 6–7.

◀

12a

GS Poftă.

◀

13a

Hel. 3:16.

◀

14a

Moro. 9:24.

◀

b

Moro. 1:1–3.

◀

15a

Alma 46:10; 62:40.

◀

16a

2 Ne. 1:7; Alma 37:31; Eter 2:8–12.

◀

b

D&L 130:21.

◀

c

D&L 1:31.

◀

17a

GS Biserica lui Isus Hristos.

◀

19a

GS Fiinţe schimbate.

◀

21a

Alma 31:5.

◀

23a

3 Ne. 11:28–29.

◀

24a

GS Bogăţii.

◀

b

GS Mândrie.

Capitolul 46

Amalichia conspiră ca să fie rege—Moroni înalţă un drapel al libertăţii—El reuneşte poporul ca să-şi apere religia lor—Credincioşii adevăraţi sunt numiţi creştini—O rămăşiţă a lui Iosif va fi păstrată—Amalichia şi disidenţii fug în ţara lui Nefi—Cei care nu vor sprijini cauza libertăţii sunt omorâţi. Circa 73–72 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că toţi care nu au vrut să asculte de cuvintele lui Helaman şi ale fraţilor lui erau adunaţi laolaltă împotriva fraţilor lor.

2 Şi acum iată, ei au fost nespus de mânioşi într-atât, încât erau hotărâţi să-i ucidă.

3 Acum, conducătorul acelora care erau mânioşi împotriva fraţilor lor era un om mare şi puternic; iar numele lui era Amalichia.

4 Şi Amalichia era dornic să se facă rege; iar acei oameni care erau mânioşi erau, de asemenea, dornici ca el să fie regele lor; şi ei erau partea mai mare a judecătorilor ainferiori din ţară, iar ei erau în căutare de putere.

5 Şi ei fuseseră conduşi de linguşirile lui Amalichia să crea dă că, dacă îl vor sprijini şi îl vor înscăuna ca rege al lor, atunci îi va face guvernatori asupra poporului.

6 Astfel erau duşi în rătăcire de către Amalichia în conflicte, fără să ţină seama de predicile lui Helaman şi ale fraţilor lui, da, fără să ţină seama de grija lor nespus de mare pentru Biserică, fiindcă erau mari preoţi în Biserică.

7 Şi erau mulţi în Biserică care credeau în cuvintele linguşitoare ale lui Amalichia, de aceea, s-au despărţit până şi de Biserică; şi astfel, treburile poporului lui Nefi erau deosebit de nesigure şi de periculoase, în ciuda avictoriei lor mari pe care o avuseseră asupra lamaniţilor şi în ciuda bucuriilor mari pe care le avuseseră datorită eliberării lor de către mâna Domnului.

8 Astfel, vedem noi cât de arepede copiii oamenilor Îl uită pe Domnul, Dumnezeul lor, da, cât de repede fac nedreptăţi şi sunt conduşi în pierzanie de către cel rău.

9 Da, şi noi, de asemenea, vedem marea aticăloşie pe care un om ticălos o poate face să se întâmple printre copiii oamenilor.

10 Da, noi vedem că Amalichia, pentru că era un om cu caracter viclean şi un om cu multe vorbe linguşitoare, a dus la pierzanie inimile multor oameni ca să facă ticăloşii; da, şi să caute să distrugă Biserica lui Dumnezeu şi să distrugă temelia alibertăţii pe care Dumnezeu le-a dat-o lor sau binecuvântarea pe care Dumnezeu o trimisese pe faţa pământului de dragul celor bdrepţi.

11 Şi acum s-a întâmplat că atunci când Moroni, care era acomandantul-şef al oştirilor nefiţilor, a auzit de aceste conflicte, el a fost mânios pe Amalichia.

12 Şi s-a întâmplat că şi-a sfâşiat veşmântul său; şi a luat o bucată din el şi a scris pe ea—aÎn memoria Dumnezeului nostru, a religiei şi libertăţii noastre şi a păcii noastre, a nevestelor noastre şi a copiilor noştri—şi a prins-o la capătul unui par.

13 Şi şi-a pus pe cap coiful şi platoşa şi scuturile sale; şi s-a încins cu armura sa în jurul coapselor; şi a luat parul care avea la capăt veşmântul lui sfâşiat (şi l-a numit pe acesta drapelul libertăţii) şi s-a plecat până la pământ şi s-a rugat cu putere la Dumnezeul său pentru ca binecuvântările libertăţii să fie asupra fraţilor săi atât timp cât un grup de creştini va rămâne să stăpânească ţara—

14 Căci astfel erau numiţi toţi credincioşii adevăraţi ai lui Hristos, care aparţineau de Biserica lui Dumnezeu, de către cei care nu aparţineau de Biserică.

15 Iar aceia care aparţineau de Biserică erau credincioşi; da, toţi aceia care erau credincioşi adevăraţi în Hristos au luat asupra lor, cu bucurie, anumele lui Hristos sau bcreştini, după cum erau numiţi, datorită credinţei lor în Hristos, care trebuia să vină.

16 Şi de aceea, la timpul acesta, Moroni s-a rugat ca să poată fi favorizate cauza creştinilor şi libertatea ţării.

17 Şi s-a întâmplat că atunci când el şi-a revărsat sufletul către Dumnezeu, el a numit tot ţinutul care era la miazăzi de ţara aPustiu, da, şi în sfârşit, tot ţinutul atât la miazănoapte, cât şi la miazăzi—O ţară aleasă şi ţara libertăţii.

18 Şi a zis: Cu siguranţă Dumnezeu nu va îngădui ca noi, care suntem dispreţuiţi pentru că ne luăm asupra noastră numele lui Hristos, să fim călcaţi în picioare şi distruşi, dacă nu ne atragem aceasta asupra noastră prin păcatele noastre.

19 Şi atunci când Moroni a spus aceste cuvinte, a mers prin popor, fluturând în aer partea sfâşiată a aveşmântului său pentru ca toţi să vadă inscripţia pe care o scrisese pe partea sfâşiată şi strigând cu un glas puternic, zicând:

20 Iată, oricine va păstra acest drapel în ţară să vină cu puterea Domnului şi să intre într-un legământ care să arate că ei îşi vor păstra drepturile lor şi religia lor, pentru ca Domnul Dumnezeu să-i poată binecuvânta pe ei.

21 Şi s-a întâmplat că atunci când Moroni a proclamat aceste cuvinte, iată, oamenii au venit alergând, cu armurile lor înfăşurate în jurul coapselor, sfâşiindu-şi veşmintele ca un semn sau ca un legământ cum că nu-L vor părăsi pe Domnul, Dumnezeul lor; sau, cu alte cuvinte, dacă vor încălca poruncile lui Dumnezeu sau vor cădea în păcat şi se vor aruşina să-şi ia asupra lor numele lui Hristos, atunci Domnul trebuia să-i sfâşie pe ei tot aşa cum ei îşi sfâşiau veşmintele.

22 Acum, acesta a fost legământul pe care l-au făcut; şi ei şi-au aruncat veşmintele la picioarele lui Moroni, zicând: Facem un legământ cu Dumnezeul nostru, ca noi să fim distruşi, la fel ca şi fraţii noştri din ţara de la miazănoapte, dacă vom cădea în păcat; da, El poate să ne arunce pe noi la picioarele duşmanilor noştri, tot aşa cum noi ne-am aruncat veşmintele la picioarele tale, ca să fie călcate în picioare, dacă noi vom cădea în păcat.

23 Moroni le-a spus: Iată, noi suntem o rămăşiţă a seminţiei lui Iacov; da, suntem o rămăşiţă a aseminţiei lui bIosif al cărui cveşmânt a fost sfâşiat în multe bucăţi de către fraţii lui; da, şi acum iată, să ne aducem aminte să ţinem poruncile lui Dumnezeu sau altfel, veşmintele noastre vor fi sfâşiate de către fraţii noştri, iar noi vom fi aruncaţi în închisoare ori vânduţi sau ucişi.

24 Da, să păstrăm libertatea noastră ca o arămăşiţă a lui Iosif; da, să ne aducem aminte de cuvintele lui Iacov, înainte de a muri, căci iată, el a văzut cum o parte din rămăşiţa veşmântului lui Iosif a fost păstrată şi nu s-a descompus. Şi el a zis—Aşa cum această brămăşiţă din veşmântul fiului meu a fost păstrată, tot aşa o rămăşiţă din seminţia fiului meu va fi păstrată de mâna lui Dumnezeu şi va fi luată pentru El, în timp ce rămăşiţa seminţiei lui Iosif va pieri la fel ca rămăşiţa acestui veşmânt.

25 Acum iată, aceasta îi dă sufletului meu întristare; cu toate acestea, sufletul meu are bucurie în fiul meu, datorită acelei părţi a seminţiei lui care va fi luată pentru Dumnezeu.

26 Acum iată, acesta a fost limbajul lui Iacov.

27 Şi acum, cine ştie dacă rămăşiţa seminţiei lui Iosif, care va pieri la fel ca acest veşmânt, nu sunt aceia care s-au despărţit de noi? Da, şi aceştia vom fi chiar noi înşine, dacă nu stăm neclintiţi în credinţa în Hristos.

28 Şi acum s-a întâmplat că, atunci când Moroni a spus aceste cuvinte, el a mers şi, de asemenea, a trimis în toate părţile în ţară unde erau conflicte şi i-a adunat laolaltă pe toţi oamenii care erau dornici să-şi păstreze libertatea ca să se ridice împotriva lui Amalichia şi a acelora de care se despărţiseră, care erau numiţi amalichiaţi.

29 Şi s-a întâmplat că atunci când Amalichia a văzut că oamenii lui Moroni erau mai numeroşi decât amalichiaţii—şi, de asemenea, a văzut că oamenii lui aveau îndoieli despre justeţea cauzei pe care şi-o asumaseră—de aceea, temându-se că nu va câştiga în această situaţie, i-a luat pe aceia dintre oamenii săi care au vrut şi a plecat în ţara lui Nefi.

30 Acum, Moroni s-a gândit că nu era potrivit ca lamaniţii să mai aibă vreo întărire; de aceea, s-a gândit să despartă poporul lui Amalichia sau să-i ia şi să-i aducă înapoi şi să-l omoare pe Amalichia; da, căci el ştia că acesta i-ar fi aţâţat pe lamaniţi la mânie împotriva lor şi i-ar face pe aceştia să vină şi să se lupte împotriva lor; şi ştia că Amalichia ar face în aşa fel ca să-şi îndeplinească scopurile.

31 De aceea, Moroni a crezut de cuviinţă să-şi ia oştirile pe care le adunase laolaltă şi să se înarmeze şi să intre într-un legământ ca să păstreze pacea—şi s-a întâmplat că şi-a luat oştirea şi a ieşit cu corturile sale în pustiu pentru ca să închidă drumul lui Amalichia prin pustiu.

32 Şi s-a întâmplat că a făcut precum erau dorinţele sale; şi a mers în pustiu şi a oprit oştirile lui Amalichia.

33 Şi s-a întâmplat că Amalichia a fugit cu un număr mic dintre oamenii săi, iar cei rămaşi au fost predaţi în mâinile lui Moroni şi au fost luaţi înapoi în ţara lui Zarahemla.

34 Acum, Moroni, fiind un om care fusese anumit de către judecătorii-şefi şi de către glasul poporului, avea puterea, în acord cu voinţa lui în ceea ce priveşte oştirile nefiţilor, să întemeieze şi să exercite autoritate asupra lor.

35 Şi s-a întâmplat că el a făcut să fie omorât oricare dintre amalichiaţi care nu a vrut să intre într-un legământ să sprijine cauza libertăţii pentru ca să menţină un guvern liber. Şi numai puţini au fost aceia care au tăgăduit legământul libertăţii.

36 Şi s-a întâmplat, de asemenea, că el a făcut ca drapelul libertăţii să fie ridicat pe fiecare turn care era în ţara ce era stăpânită de nefiţi; şi astfel, Moroni a plantat drapelul libertăţii printre nefiţi.

37 Şi ei au început iarăşi să aibă pace în ţară; şi astfel au menţinut pacea în ţară până aproape de sfârşitul celui de-al nouăsprezecelea an al domniei judecătorilor.

38 Iar Helaman şi amarii preoţi, de asemenea, au menţinut ordine în Biserică; da, chiar timp de patru ani au avut multă pace şi bucurie în Biserică.

39 Şi s-a întâmplat că mulţi au murit, acrezând cu fermitate că sufletele lor erau mântuite de către Domnul Isus Hristos; astfel, ei au plecat de pe lume bucurându-se.

40 Şi au fost unii care au murit de boli cu febră mare, care în unele anotimpuri erau foarte frecvente în ţară—dar nu chiar atât de mulţi cu febră, datorită calităţilor excelente ale multor aierburi şi rădăcini pe care Dumnezeu le pregătise ca să îndepărteze motivele de boală la care oamenii erau expuşi din cauza naturii climatului—

41 Dar mulţi au murit de vârstă înaintată; iar aceia care au murit în credinţa lui Hristos sunt afericiţi în El, aşa cum trebuie să presupunem.

◀

4a

Mosia 29:11, 28–29.

◀

7a

Alma 44:19–20.

◀

8a

Hel. 12:2, 4–5.

◀

9a

Mosia 29:17–18.

◀

10a

2 Ne. 1:7; Mosia 29:32.

◀

b

2 Ne. 1:7.

◀

11a

Alma 43:16–17.

◀

12a

Neemia 4:14; Alma 44:5.

◀

15a

Mosia 5:7–9.

◀

b

Fapte 11:26; 1 Pet. 4:16.

◀

17a

Alma 22:30–31.

◀

19a

GS Steag.

◀

21a

1 Ne. 8:25–28; Morm. 8:38.

◀

23a

Gen. 49:22–26; 1 Ne. 5:14–15.

◀

b

GS Iosif, fiul lui Iacov.

◀

c

Gen. 37:3, 31–36.

◀

24a

Amos 5:15; 3 Ne. 5:21–24; 10:17.

◀

b

2 Ne. 3:5–24; Eter 13:6–7.

◀

34a

Alma 43:16.

◀

38a

Alma 46:6.

◀

39a

Moro. 7:3, 41.

◀

40a

D&L 89:10.

◀

41a

Apoc. 14:13.

Capitolul 47

Amalichia foloseşte trădare, ucidere şi intrigă pentru a deveni rege al lamaniţilor—Disidenţii nefiţi sunt mult mai ticăloşi şi mai fioroşi decât lamaniţii. Circa 72 î.H.

1 Acum ne vom reîntoarce în cronica noastră la Amalichia şi la cei care afugiseră cu el în pustiu; căci, iată, i-a luat pe cei care au mers cu el şi s-a dus sus în bţara lui Nefi, printre lamaniţi, şi i-a aţâţat pe lamaniţi la mânie împotriva poporului lui Nefi într-atât, încât regele lamaniţilor a trimis o veste prin toată ţara, printre toţi oamenii, că trebuia să se adune iarăşi laolaltă ca să se ducă la luptă împotriva nefiţilor.

2 Şi s-a întâmplat că atunci când vestea a fost adusă printre ei, ei s-au înfricoşat foarte mult; da, le-a fost frică să nu-l supere pe rege; şi, de asemenea, s-au temut să se ducă la luptă împotriva nefiţilor, de frică să nu-şi piardă vieţile. Şi s-a întâmplat că ei sau cea mai mare parte a lor nu au vrut să se supună poruncilor regelui.

3 Şi acum s-a întâmplat că regele a fost mânios din cauza nesupunerii lor; de aceea, i-a dat lui Amalichia comanda acelei părţi din oştirea sa care se supunea poruncilor sale şi i-a poruncit să meargă şi să-i silească pe ei să pună mâna pe arme.

4 Acum iată, aceasta era chiar dorinţa lui Amalichia; căci el fiind un om foarte subtil în a face rău, a făcut un plan în sinea lui ca să-l detroneze pe regele lamaniţilor.

5 Şi acum, el primise comanda acelor părţi ale lamaniţilor care erau în favoarea regelui; şi a căutat să câştige favoarea acelora care nu erau supuşi; de aceea, s-a dus la locul care era numit aOnida, căci acolo fugiseră toţi lamaniţii; căci ei au descoperit oştirea venind şi, crezând că venea ca să-i distrugă pe ei, au fugit la Onida, la locul armelor.

6 Şi numiseră pe un om să fie rege şi conducător peste ei, având fixată în mintea lor o hotărâre determinată ca să nu se supună să meargă împotriva nefiţilor.

7 Şi s-a întâmplat că s-au adunat cu toţii laolaltă pe vârful muntelui care se numea Antipa, pentru a se pregăti de luptă.

8 Acum, nu era intenţia lui Amalichia să se bată cu ei, după poruncile regelui; ci iată, intenţia lui era să câştige favoare de la oştirile lamaniţilor pentru ca să se aşeze el însuşi în fruntea lor şi să-l detroneze pe rege şi să pună stăpânire pe împărăţie.

9 Şi iată, s-a întâmplat că a făcut ca oştirea sa să-şi instaleze corturile în valea care era lângă muntele Antipa.

10 Şi s-a întâmplat că, atunci când a venit noaptea, a trimis o delegaţie secretă la muntele Antipa, dorind ca cel care-i conducea pe aceia care erau pe munte, al cărui nume era Lehonti, să vină jos la poalele muntelui, căci voia să-i vorbească.

11 Şi s-a întâmplat că atunci când Lehonti a primit mesajul, nu a îndrăznit să meargă jos la poalele muntelui. Şi s-a întâmplat că Amalichia a trimis iarăşi, pentru a doua oară, dorind ca el să vină jos. Şi s-a întâmplat că Lehonti nu a vrut; iar el a trimis iarăşi, pentru a treia oară.

12 Şi s-a întâmplat că atunci când Amalichia a aflat că nu-l putea face pe Lehonti să vină jos de pe munte, s-a dus el sus pe munte, aproape de tabăra lui Lehonti; şi iarăşi, pentru a patra oară, a trimis mesajul său către Lehonti dorind ca acesta să vină jos şi să-şi aducă gărzile cu el.

13 Şi s-a întâmplat că atunci când Lehonti a venit jos cu gărzile sale la Amalichia, atunci Amalichia a dorit de la el ca acesta să vină jos cu oştirile sale în timpul nopţii şi să-i înconjoare pe oamenii aceia, în taberele lor, asupra cărora regele îi dăduse lui comanda, şi că el i-ar da pe aceştia pe mâna lui Lehonti, dacă l-ar face pe el (pe Amalichia) al doilea conducător peste întreaga oştire.

14 Şi s-a întâmplat că Lehonti a venit jos cu oamenii săi şi i-a înconjurat pe oamenii lui Amalichia aşa încât, înainte ca aceştia să se fi sculat în zorii zilei, au fost înconjuraţi de oştirile lui Lehonti.

15 Şi s-a întâmplat că atunci când au văzut că erau înconjuraţi, s-au rugat de Amalichia ca să le dea voie să se predea fraţilor lor pentru ca să nu fie distruşi. Acum, acesta era exact lucrul pe care Amalichia îl dorea.

16 Şi s-a întâmplat că i-a predat pe oamenii săi, acontrar poruncilor regelui. Acum, acesta era lucrul pe care şi l-a dorit Amalichia ca să poată să-şi înfăptuiască planurile sale ca să-l detroneze pe rege.

17 Acum, era un obicei printre lamaniţi că, dacă era omorât conducătorul lor şef, să-l numească pe cel de-al doilea conducător ca să fie conducătorul lor şef.

18 Şi s-a întâmplat că Amalichia a făcut ca unul dintre slujitorii săi să-i dea otravă lui Lehonti, încetul cu încetul, până când el a murit.

19 Acum, când Lehonti a fost mort, lamaniţii l-au numit pe Amalichia să fie conducătorul lor şi şeful comandant al lor.

20 Şi s-a întâmplat că Amalichia a mărşăluit cu oştirile sale (căci a câştigat ceea ce dorise) până în ţara lui Nefi, în oraşul lui Nefi, care era oraşul principal.

21 Iar regele a ieşit afară ca să-l întâmpine cu gărzile sale, căci a presupus că Amalichia a împlinit comenzile sale şi că Amalichia a adunat laolaltă o oştire atât de mare ca să meargă să se lupte împotriva nefiţilor.

22 Dar iată, cum regele venea afară ca să-l întâlnească pe el, Amalichia a făcut ca slujitorii lui să înainteze şi să-l întâlnească pe rege. Şi ei au mers şi s-au prosternat în faţa regelui ca şi cum ar fi vrut să-i arate respect datorită măreţiei lui.

23 Şi s-a întâmplat că regele şi-a întins mâna ca ei să se ridice, aşa cum era obiceiul lamaniţilor, ca un semn de pace, obicei pe care ei îl luaseră de la nefiţi.

24 Şi s-a întâmplat că atunci când l-a ridicat pe primul de la pământ, iată, el l-a înjunghiat pe rege în inimă; şi el a căzut la pământ.

25 Acum, slujitorii regelui au fugit; iar slujitorii lui Amalichia au înălţat un strigăt, zicând:

26 Iată, slujitorii regelui l-au înjunghiat pe el în inimă, şi el a căzut, iar ei au fugit; priviţi, veniţi şi vedeţi.

27 Şi s-a întâmplat că Amalichia a poruncit oştirilor sale să mărşăluiască înainte şi să vadă ce i se întâmplase regelui; şi când au ajuns la acel loc şi l-au găsit pe rege zăcând în sângele său, Amalichia s-a pretins a fi mânios şi a zis: Oricine care l-a iubit pe rege, acela să vină înainte şi să-i urmărească pe slujitori pentru ca aceştia să fie ucişi.

28 Şi s-a întâmplat că toţi aceia care l-au iubit pe rege, când au auzit aceste cuvinte, au mers înainte şi i-au urmărit pe slujitorii regelui.

29 Acum, când slujitorii regelui au văzut o oştire venind în urma lor, s-au înfricoşat iarăşi şi au fugit în pustiu şi au trecut în ţara lui Zarahemla şi s-au unit cu apoporul lui Amon.

30 Iar oştirea care i-a urmărit pe ei s-a întors, fiindcă îi urmărise pe ei în zadar; şi astfel, Amalichia, prin înşelătoria sa, a câştigat inimile poporului.

31 Şi s-a întâmplat că a doua zi el a intrat în oraşul Nefi cu armatele sale şi a pus stăpânire pe oraş.

32 Şi acum s-a întâmplat că regina, atunci când a auzit că regele fusese ucis—căci Amalichia trimisese o delegaţie la regină, informând-o că regele fusese ucis de către slujitorii lui, că el i-a urmărit cu oştirile sale, dar că aceasta a fost în zadar şi că ei scăpaseră—

33 De aceea, atunci când regina a primit acest mesaj, ea a trimis la Amalichia dorind ca el să cruţe poporul din oraş; şi, de asemenea, a dorit de la el ca să vină la ea; şi, de asemenea, a dorit de la el să aducă cu el martori ca să depună mărturie în legătură cu moartea regelui.

34 Şi s-a întâmplat că Amalichia l-a luat pe acelaşi slujitor care-l ucisese pe rege, precum şi pe toţi aceia care erau cu el şi s-a dus la regină, la locul unde ea şedea; şi cu toţii au depus mărturie către ea că regele fusese ucis de către proprii săi slujitori; şi, de asemenea, au zis: Ei au fugit; nu este aceasta o mărturie împotriva lor? Şi astfel, ei au satisfăcut-o pe regină în legătură cu moartea regelui.

35 Şi s-a întâmplat că Amalichia a căutat favoarea reginei şi a luat-o de nevastă; şi astfel, prin înşelăciunea sa şi prin ajutorul slujitorilor săi vicleni, el a obţinut împărăţia; da, a fost recunoscut ca rege în toată ţara, printre toţi oamenii care erau de-ai lamaniţilor, care aconstau din lamaniţi şi lemueliţi şi ismaeliţi şi toţi cei care descindeau din nefiţi, din timpul domniei lui Nefi şi până la timpul prezent.

36 Acum, aceşti adisidenţi, având aceeaşi educaţie şi aceleaşi informaţii ca şi nefiţii, da, fiind educaţi în baceeaşi cunoaştere a Domnului, cu toate acestea, este curios de povestit că, nu mult timp după conflictul lor, ei au devenit mai împietriţi şi mai cfără pocăinţă şi mai sălbateci, mai ticăloşi şi mai fioroşi decât lamaniţii—îmbătându-se în tradiţiile lamaniţilor; dând frâu liber la indolenţă şi la tot felul de imoralităţi; da, uitând cu totul de Domnul, Dumnezeul lor.

◀

1a

Alma 46:33.

◀

b

2 Ne. 5:5–8; Omni 1:12–13.

◀

5a

Alma 32:4.

◀

16a

Alma 47:3.

◀

29a

Alma 43:11–12. GS Anti-nefi-lehiţi.

◀

35a

Iacov 1:13–14.

◀

36a

GS Apostazie.

◀

b

Evr. 10:26–27; Alma 24:30.

◀

c

Ier. 8:12.

Capitolul 48

Amalichia îi provoacă pe lamaniţi împotriva nefiţilor—Moroni îşi pregăteşte poporul ca să apere cauza creştinilor—El se bucură de îngăduinţă şi libertate şi este un om puternic al lui Dumnezeu. Circa 72 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că imediat după ce Amalichia a căpătat împărăţia, el a început să instige inimile lamaniţilor, împotriva poporului lui Nefi; da, el a numit oameni să le vorbească lamaniţilor, din turnurile lor, împotriva nefiţilor.

2 Şi astfel, el a instigat inimile lor împotriva nefiţilor într-atât de mult, încât, către sfârşitul celui de al nouăsprezecelea an al domniei judecătorilor, când el îşi înfăptuise planurile sale de până acum, da, fiind făcut rege peste lamaniţi, a căutat, de asemenea, să domnească peste toată ţara, da, şi peste toţi oamenii care erau în ţară, nefiţii, precum şi lamaniţii.

3 De aceea, şi-a împlinit planul, căci a împietrit inimile lamaniţilor şi le-a orbit minţile şi i-a aţâţat în mânie într-atât, încât a adunat laolaltă o ceată numeroasă ca să se ducă la bătălie împotriva nefiţilor.

4 Căci el era hotărât, din cauza mărimii numărului oamenilor săi, să-i cucerească pe nefiţi şi să-i aducă în sclavie.

5 Şi astfel, el a numit acăpitani-şefi ai zoramiţilor, aceştia fiind cei mai buni cunoscători ai puterii nefiţilor şi ai locurilor şi ai ascunzişurilor lor, precum şi a părţilor cele mai slabe ale oraşelor lor; de aceea, i-a numit pe aceştia ca să fie căpitani-şefi peste oştirile sale.

6 Şi s-a întâmplat că ei şi-au luat tabăra şi s-au dus către ţara lui Zarahemla, în pustiu.

7 Acum s-a întâmplat că în timp ce Amalichia îşi obţinuse astfel putere prin fraudă şi înşelătorie, Moroni, pe de altă parte, se ocupase cu apregătirea minţii poporului său pentru ca acesta să fie credincios în Domnul, Dumnezeul lor.

8 Da, el se ocupase cu întărirea oştirilor nefiţilor şi cu zidirea de forturi mici sau locuri de refugiu; ridicând maluri de pământ de jur-împrejur ca să înconjoare oştirile sale, precum şi construind ziduri de piatră ca să-i înconjoare de jur-împrejurul oraşelor lor şi a graniţelor pământurilor lor; da, peste tot de jur-împrejurul ţării.

9 Iar în cea mai slabă dintre fortificaţiile sale el a pus cel mai mare număr de oameni; şi astfel a fortificat şi a întărit ţara care era stăpânită de către nefiţi.

10 Şi astfel se pregătea el ca să aapere libertatea lor, pământurile lor, nevestele lor şi copiii lor şi pacea lor şi ca să poată trăi în Domnul, Dumnezeul lor şi pentru ca să poată menţine ceea ce duşmanii lor numeau cauza creştinilor.

11 Iar Moroni era un om puternic şi tare; era un om cu aînţelegerea perfectă; da, un om care nu se bucura de vărsare de sânge; un om al cărui suflet se bucura pentru libertatea şi independenţa ţării sale şi a fraţilor săi din subjugare şi sclavie;

12 Da, un om a cărui inimă creştea în recunoştinţă către Dumnezeul său pentru numeroasele privilegii şi binecuvântări pe care El le-a acordat poporului său; un om care lucra nespus de mult pentru abunăstarea şi siguranţa poporului său.

13 Da, şi era un om care era neclintit în credinţa pentru Hristos şi se legase cu ajurământ să apere poporul său, drepturile sale şi ţara sa şi religia sa, chiar până la vărsarea sângelui său.

14 Acum, nefiţii au fost instruiţi să se apere pe ei înşişi împotriva duşmanilor lor, chiar până la vărsarea sângelui dacă era necesar; da, şi, de asemenea, au fost educaţi ca aniciodată să nu aducă o ofensă, da, şi niciodată să nu ridice sabia decât împotriva unui duşman, decât ca să-şi apere vieţile.

15 Şi aceasta era credinţa lor, cum că, dacă făceau aşa, atunci Dumnezeu va face ca ei să prospere în ţară sau, cu alte cuvinte, dacă erau credincioşi în ţinerea poruncilor lui Dumnezeu, atunci El îi va face pe ei să prospere în ţară; da, îi va avertiza să fugă sau să se pregătească de război, după cum era pericolul lor;

16 Şi, de asemenea, că Dumnezeu le va face lor cunoscut dacă ei trebuia să se ducă şi să se apere de duşmanii lor şi făcând astfel, Domnul îi va elibera; şi aceasta era credinţa lui Moroni şi inima lui se bucura în aceasta; anu în vărsarea de sânge, ci făcând bine, apărând poporul său, da, ţinând poruncile lui Dumnezeu, da, şi rezistând nedreptăţii.

17 Da, adevărat, adevărat vă spun vouă, dacă toţi oamenii ar fi fost şi ar fi şi vor fi în viitor la fel ca Moroni, iată, însăşi puterile iadului ar fi zdruncinate pentru veşnicie; da, adiavolul nu ar avea putere niciodată asupra inimilor copiilor oamenilor.

18 Iată, el era un om asemănător cu Amon, fiul lui Mosia, da, şi chiar cu ceilalţi fii ai lui Mosia, da, şi, de asemenea, cu Alma şi cu fiii lui, căci ei toţi erau oameni ai lui Dumnezeu.

19 Acum iată, Helaman şi fraţii lui nu erau mai puţin de folos poporului decât Moroni; căci ei au predicat cuvântul lui Dumnezeu şi au botezat pentru pocăinţă pe toţi oamenii care voiau să asculte de cuvintele lor.

20 Şi astfel au mers ei, iar oamenii se aumileau datorită cuvintelor lor într-atât, încât au fost mult bfavorizaţi de către Domnul; şi astfel, nu au avut războaie şi conflicte printre ei, da, şi anume, timp de patru ani.

21 Dar, aşa după cum am spus, către sfârşitul celui de al nouăsprezecelea an, da, în ciuda păcii dintre ei, au fost siliţi cu forţa să intre în conflict cu fraţii lor, lamaniţii.

22 Da, şi în sfârşit, războaiele lor cu lamaniţii nu s-au terminat niciodată timp de mulţi ani, în ciuda opoziţiei lor mari.

23 Acum, lor le părea arău să ia armele împotriva lamaniţilor, pentru că nu se bucurau de vărsarea de sânge; da, şi aceasta nu a fost totul—lor le părea rău să fie mijlocul prin care mulţi dintre fraţii lor să fie trimişi din această lume într-o lume veşnică, nepregătiţi să-L întâlnească pe Dumnezeul lor.

24 Cu toate acestea, nu au putut îngădui să-şi piardă vieţile, ca anevestele lor şi copiii lor să fie măcelăriţi de către cruzimea barbară a acelora care odată fuseseră fraţii lor, da, şi care se bdespărţiseră de Biserica lor şi îi părăsiseră pe ei şi se duseseră ca să-i distrugă pe ei, unindu-se cu lamaniţii.

25 Da, ei nu puteau suporta ca fraţii lor să se bucure de sângele nefiţilor atât timp cât existau unii care să ţină poruncile lui Dumnezeu, căci făgăduiala Domnului era că, dacă ţineau poruncile Lui, atunci ei vor prospera în ţară.

◀

5a

Alma 43:6.

◀

7a

Alma 49:8.

◀

10a

Alma 46:12–13.

◀

11a

GS Înţelegere.

◀

12a

GS Bunăstare.

◀

13a

Alma 46:20–22.

◀

14a

Alma 43:46–47; 3 Ne. 3:20–21; Morm. 3:10–11; D&L 98:16.

◀

16a

Alma 55:19.

◀

17a

1 Ne. 22:26; 3 Ne. 6:15.

◀

20a

GS Umil, Umilinţă.

◀

b

1 Ne. 17:35.

◀

23a

D&L 42:45.

◀

24a

Alma 46:12.

◀

b

GS Apostazie.

Capitolul 49

Lamaniţii invadatori nu sunt capabili să cucerească oraşele fortificate ale lui Amoniha şi Noe—Amalichia Îl blestemă pe Dumnezeu şi jură să bea sângele lui Moroni—Helaman şi fraţii lui continuă să întărească Biserica. Circa 72 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că în cea de a unsprezecea lună al celui de-al nouăsprezecelea an, în cea de a zecea zi a lunii, oştirile lamaniţilor au fost văzute apropiindu-se de ţara lui Amoniha.

2 Şi iată, oraşul fusese reconstruit, iar Moroni îşi stabilise o oştire lângă graniţele oraşului şi ei au aruncat pământ de jur-împrejur ca să-l apere de săgeţile şi de pietrele lamaniţilor; căci iată, ei se luptau cu pietre şi cu săgeţi.

3 Iată, eu am spus că oraşul lui aAmoniha fusese reconstruit. Vă spun vouă, da, că a fost reconstruit în parte; şi pentru că lamaniţii îl distruseseră odată, din cauza nedreptăţii poporului, ei au presupus că acesta iarăşi ar fi o pradă uşoară pentru ei.

4 Dar iată cât de mare a fost dezamăgirea lor; căci iată, nefiţii săpaseră un mal de pământ de jur-împrejurul lui, care era atât de înalt, încât lamaniţii nu puteau să-şi arunce pietrele lor şi săgeţile lor către ei cu efect şi nici nu puteau să năvălească asupra lor decât prin locul de intrare.

5 Acum, la timpul acesta, căpitanii-şefi ai lamaniţilor erau foarte miraţi datorită înţelepciunii nefiţilor în pregătirea locurilor de adăpost.

6 Acum, conducătorii lamaniţilor au presupus, din cauza numărului lor mare, da, au presupus că ei trebuia să fie privilegiaţi să năvălească asupra lor aşa cum făcuseră până atunci; da, şi, de asemenea, se pregătiseră cu scuturi şi cu platoşe; şi, de asemenea, se pregătiseră cu veşminte de piele, da, veşminte foarte groase ca să-şi acopere goliciunea.

7 Şi fiind astfel pregătiţi, ei au presupus că puteau uşor să-i cucerească şi să-i supună pe fraţii lor la jugul sclaviei, să-i ucidă şi să-i măcelărească după plăcerea lor.

8 Dar iată, spre mirarea lor foarte mare, ei erau apregătiţi pentru ei într-un fel care nu mai fusese cunoscut niciodată printre copiii lui Lehi. Acum, ei erau pregătiţi pentru lamaniţi ca să se lupte după felul instrucţiunilor lui Moroni.

9 Şi s-a întâmplat că lamaniţii sau amalichiaţii erau nespus de miraţi de felul pregătirii lor pentru război.

10 Acum, dacă regele Amalichia ar fi venit jos, afară din aţara lui Nefi, în fruntea oştirii sale, poate că el i-ar fi făcut pe lamaniţi să-i atace pe nefiţi la oraşul lui Amoniha; căci iată, lui nu-i păsa de sângele poporului său.

11 Dar iată, Amalichia nu a venit jos el însuşi ca să se lupte. Şi iată, căpitanii-şefi ai lui nu au îndrăznit să-i atace pe nefiţi la oraşul lui Amoniha pentru că Moroni schimbase conducerea treburilor printre nefiţi într-atât, încât lamaniţii au fost dezamăgiţi în locurile lor de refugiu şi nu au putut să năvălească asupra lor.

12 De aceea, s-au retras în pustiu şi şi-au luat tabăra şi au mărşăluit către ţara lui Noe, presupunând că acesta era următorul loc, cel mai bun pentru ei ca să năvălească împotriva nefiţilor.

13 Căci ei nu ştiau că Moroni fortificase ori zidise aforturi de siguranţă pentru fiecare oraş în toată ţara de jur-împrejur; de aceea, au mărşăluit înainte către ţara lui Noe, cu o mare hotărâre; da, căpitanii-şefi ai lor au înaintat şi au depus jurământ cum că vor distruge poporul acelui oraş.

14 Dar iată, spre mirarea lor, oraşul lui Noe, care până atunci fusese un loc slab, devenise acum puternic prin mijloacele lui Moroni, da, chiar mai puternic decât oraşul lui Amoniha.

15 Şi acum, iată, aceasta era înţelepciune din partea lui Moroni; căci el a presupus că ei ar fi înfricoşaţi la oraşul lui Amoniha; şi cum oraşul lui Noe fusese până atunci cea mai slabă parte din ţară, de aceea, ei au vrut să mărşăluiască într-acolo ca să se lupte; şi astfel, a fost în acord cu dorinţele lui.

16 Şi iată, Moroni îl numise pe Lehi să fie căpitan-şef peste oamenii din acel oraş; şi era aacelaşi Lehi care se luptase cu lamaniţii în valea de la răsăritul râului Sidon.

17 Şi acum iată, s-a întâmplat că atunci când lamaniţii au aflat că Lehi comanda oraşul, ei au fost iarăşi dezamăgiţi, căci se temeau nespus de mult de Lehi; cu toate acestea, căpitanii-şefi ai lor juraseră cu jurământ să atace oraşul; de aceea, ei şi-au adus oştirile.

18 Acum iată, lamaniţii nu au putut să pătrundă în forturile lor de refugiu prin nici o altă cale decât pe la intrare, din cauza înălţimii malului care fusese ridicat şi al adâncimii şanţului care fusese săpat de jur-împrejur în afara intrării.

19 Şi astfel au fost nefiţii pregătiţi să-i distrugă pe cei care încercau să se caţere ca să intre în fort pe orice altă cale, aruncând pietre şi săgeţi către ei.

20 Astfel, ei au fost pregătiţi, da, o ceată de oameni dintre cei mai puternici ai lor, cu săbiile şi cu praştiile lor, ca să-i doboare pe toţi cei care ar încerca să vină la locul lor de siguranţă pe la locul de intrare; şi astfel erau ei pregătiţi să se apere împotriva lamaniţilor.

21 Şi s-a întâmplat că atunci, căpitanii lamaniţilor şi-au adus oştirile în faţa locului de intrare şi au început să se lupte cu nefiţii ca să intre în locul lor de refugiu; dar iată, ei au fost goniţi înapoi din când în când într-atât, încât au fost măcelăriţi într-un măcel imens.

22 Acum, când au văzut că nu puteau obţine putere asupra nefiţilor la trecătoare, au început să sape sub malurile de pământ pentru ca să poată obţine o trecere spre oştirile lor, pentru ca să poată avea o şansă egală ca să se lupte; dar iată, în aceste încercări au fost ciuruiţi de pietrele şi de săgeţile care erau aruncate către ei; şi în loc ca ei să umple şanţurile împingând în jos malurile de pământ, acestea s-au umplut cu trupurile lor ucise şi rănite.

23 Astfel, nefiţii au avut toată puterea asupra duşmanilor lor; şi astfel, lamaniţii au încercat să-i distrugă pe nefiţi până când toţi căpitanii-şefi ai lor au fost ucişi; da, şi mai mult de o mie de lamaniţi au fost ucişi în timp ce, pe de altă parte, nu a fost nici un singur suflet dintre nefiţi care să fi fost ucis.

24 Aproape cincizeci au fost răniţi, care fuseseră expuşi la săgeţile lamaniţilor prin trecătoare, dar ei au fost apăraţi de scuturile şi de platoşele lor şi de coifurile lor într-atât, încât rănile le erau la picioare, multe fiind foarte grave.

25 Şi s-a întâmplat că atunci când lamaniţii au văzut că toţi căpitanii-şefi ai lor au fost ucişi, ei au fugit în pustiu. Şi s-a întâmplat că s-au reîntors în ţara lui Nefi ca să-l informeze despre marea lor pierdere pe regele lor, Amalichia, care era un nefit prin naştere.

26 Şi s-a întâmplat că el a fost nespus de mânios pe poporul său pentru că nu-şi împlinise dorinţa asupra nefiţilor; el nu îi subjugase pe ei la jugul sclaviei.

27 Da, a fost foarte mânios şi L-a ablestemat pe Dumnezeu, precum şi pe Moroni, jurând cu un bjurământ că îi va bea sângele; şi aceasta, pentru că Moroni ţinuse poruncile lui Dumnezeu, pregătindu-se pentru siguranţa poporului său.

28 Şi s-a întâmplat că, pe de altă parte, poporul lui Nefi i-a amulţumit Domnului, Dumnezeului lor datorită puterii Lui fără de egal, salvându-i pe ei din mâinile duşmanilor lor.

29 Şi astfel s-a terminat cel de-al nouăsprezecelea an al domniei judecătorilor asupra poporului nefiţilor.

30 Da, şi a fost o pace neîntreruptă printre ei, precum şi o mare prosperitate în Biserică datorită atenţiei şi sârguinţei pe care ei le-au arătat cuvântului lui Dumnezeu, care a fost vestit către ei de către Helaman şi Şiblon şi Corianton şi Amon şi fraţii lui, da, şi de către toţi cei care fuseseră rânduiţi de ordinul asfânt al lui Dumnezeu, fiind botezaţi spre pocăinţă şi fiind trimişi ca să predice poporului.

◀

3a

Alma 16:2–3, 9, 11.

◀

8a

Alma 48:7–10.

◀

10a

2 Ne. 5:8; Omni 1:12; Alma 47:1.

◀

13a

Alma 48:8.

◀

16a

Alma 43:35.

◀

27a

GS Blasfemie.

◀

b

Fapte 23:12.

◀

28a

GS Recunoscător, recunoştinţă.

◀

30a

Alma 43:2.

Capitolul 50

Moroni fortifică pământurile nefiţilor—Ei construiesc multe oraşe noi—Războaie şi distrugeri li s-au întâmplat nefiţilor în zilele ticăloşiei şi ale lucrurilor lor abominabile—Morianton şi disidenţii lui sunt învinşi de către Teancum—Nefiha moare, iar fiul lui, Pahoran, ocupă scaunul de judecată. Circa 72–67 î.H.

1 Şi acum, s-a întâmplat că Moroni nu a oprit pregătirile pentru război sau apărarea poporului său împotriva lamaniţilor; căci el a făcut ca oştirile sale, la începutul celui de-al douăzecilea an al domniei judecătorilor, să înceapă să sape movile de pământ de jur-împrejurul oraşelor, prin toată ţara care era stăpânită de nefiţi.

2 Iar la vârful acestor maluri, el a pus să se pună buşteni din lemn, da, lucrări de lemn construite de înălţimea unui om, de jur-împrejurul oraşelor.

3 Şi el a făcut ca pe aceste lucrări de lemn să fie un cadru din ţăruşi construit pe buşteni, de jur-împrejur; şi acestea erau puternice şi înalte.

4 Şi el a făcut ca turnuri să fie ridicate, care dominau peste acele lucrări de ţăruşi, şi el a făcut ca locuri de adăpost să fie construite pe aceste turnuri pentru ca pietrele şi săgeţile lamaniţilor să nu-i lovească.

5 Şi ei erau pregătiţi ca să poată să arunce pietre de pe vârfurile acestora, după placul şi puterea lor, şi să-l ucidă pe acela care ar încerca să se apropie de zidurile oraşului.

6 Astfel Moroni a pregătit fortificaţii împotriva venirii duşmanilor lor, de jur-împrejurul fiecărui oraş din ţară.

7 Şi s-a întâmplat că Moroni a făcut ca oştirile sale să meargă în pustiul de la răsărit; da, şi au mers înainte şi i-au mânat pe toţi lamaniţii care erau la răsărit în pustiu în pământurile lor proprii, care erau la miazăzi de ţara lui Zarahemla.

8 Iar ţara lui Nefi mergea în linie dreaptă de la marea de la răsărit la cea de la apus.

9 Şi s-a întâmplat că atunci când Moroni i-a alungat pe toţi lamaniţii din pustiul de la răsărit, care era la miazănoapte de pământurile stăpânirilor lor, el a făcut ca locuitorii din ţara lui Zarahemla şi din ţara de jur-împrejurul ei să se ducă în pustiul de la răsărit, chiar până la graniţele de la ţărmul mării, şi să pună stăpânire pe ţară.

10 Şi el, de asemenea, a aşezat oştiri la miazăzi, la graniţele stăpânirilor lor şi a făcut ca acestea să ridice afortificaţii pentru ca să poată apăra oştirile şi oamenii lor de mâinile duşmanilor.

11 Şi astfel, el a retezat toate fortificaţiile lamaniţilor din pustiul de la răsărit, da, şi, de asemenea, de la apus, fortificând linia dintre nefiţi şi lamaniţi, dintre ţara lui Zarahemla şi ţara lui Nefi, de la marea de la răsărit, mergând pe la izvorul râului Sidon—nefiţii stăpânind toată ţara de la miazănoapte, da, chiar toată ţara care era la miazănoapte de ţara Abundenţei, după plăcerea lor.

12 Astfel, Moroni cu oştirile sale, care creşteau în fiecare zi datorită asigurării protecţiei pe care le-o dădeau construcţiile lui, a căutat să reteze tăria şi puterea lamaniţilor din afara pământurilor stăpânirilor lor pentru ca ei să nu aibă nici o putere asupra pământurilor stăpânirilor lor.

13 Şi s-a întâmplat că nefiţii au început să construiască temeliile unui oraş, iar ei au dat numele acelui oraş Moroni; şi acesta era lângă marea de la apus; şi era la miazăzi de linia stăpânirilor lamaniţilor.

14 Şi ei, de asemenea, au început temeliile unui oraş între oraşul lui Moroni şi oraşul lui Aaron, unind graniţele lui Aaron şi Moroni; şi ei au dat numele acelui oraş, sau ţinut, Nefiha.

15 Şi ei, de asemenea, au început în acelaşi an să construiască multe oraşe la miazănoapte, unul dintre ele într-un fel deosebit, pe care l-au numit Lehi, care era la miazănoapte, lângă graniţele de la malul mării.

16 Şi astfel s-a terminat cel de-al douăzecilea an.

17 Şi în aceste circumstanţe prospere era poporul lui Nefi la începutul celui de-al douăzeci şi unulea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi.

18 Şi ei au prosperat nespus de mult şi au devenit nespus de bogaţi; da, şi s-au înmulţit şi au devenit puternici în ţară.

19 Şi astfel, vedem noi cât de miloase şi drepte sunt toate faptele Domnului pentru îndeplinirea tuturor cuvintelor Lui făţă de copiii oamenilor; da, noi putem să vedem că sunt adeverite chiar şi la timpul acesta, cuvintele Lui pe care El le-a vorbit către Lehi, zicând:

20 Binecuvântat eşti tu şi copiii tăi; şi ei vor fi binecuvântaţi; în măsura în care vor ţine poruncile Mele, ei vor prospera în ţară. Dar aduceţi-vă aminte, în măsura în care ei nu vor ţine poruncile Mele, vor fi aalungaţi din prezenţa Domnului.

21 Şi noi vedem că aceste făgăduieli au fost adeverite pentru poporul lui Nefi; căci au fost printre ei certuri şi conflicte, da, crime şi jafuri, idolatrie, curvie şi lucruri abominabile, care au adus asupra lor războaiele şi distrugerile lor.

22 Iar cei care erau credincioşi în ţinerea poruncilor Domnului au fost eliberaţi întotdeauna, în timp ce mii dintre fraţii lor cei păcătoşi au fost trimişi în sclavie sau să piară prin sabie sau să rătăcească în necredinţă şi să se amestece cu lamaniţii.

23 Dar iată, niciodată nu a fost un timp amai fericit pentru poporul lui Nefi, din zilele lui Nefi, decât în zilele lui Moroni, da, chiar la timpul acesta, în cel de-al douăzeci şi unulea an al domniei judecătorilor.

24 Şi s-a întâmplat că cel de-al douăzeci şi doilea an al domniei judecătorilor, de asemenea, s-a terminat în pace; da, şi, de asemenea, cel de-al douăzeci şi treilea an.

25 Şi s-a întâmplat că la începutul celui de-al douăzeci şi patrulea an al domniei judecătorilor, de asemenea, ar fi fost pace printre poporul lui Nefi, dacă nu ar fi fost un aconflict care a avut loc printre ei în legătură cu ţara lui Lehi şi ţara lui Morianton, care se uneau la graniţele lui Lehi; amândouă fiind la graniţele de lângă malul mării.

26 Căci iată, oamenii care stăpâneau ţara lui Morianton au cerut o parte din ţara lui Lehi; de aceea, a început să fie un conflict aprins între ei într-atât, încât oamenii din Morianton au pus mâna pe arme împotriva fraţilor lor şi au fost hotărâţi să-i ucidă pe ei cu sabia.

27 Dar iată, oamenii care stăpâneau ţara lui Lehi au fugit în tabăra lui Moroni şi au apelat la el pentru ajutor; căci iată, ei nu erau vinovaţi.

28 Şi s-a întâmplat că atunci când oamenii lui Morianton, care erau conduşi de un om al cărui nume era Morianton, au aflat că oamenii lui Lehi fugiseră în tabăra lui Moroni, au fost nespus de înfricoşaţi că oştirea lui Moroni va năvăli asupra lor şi-i va distruge.

29 De aceea, Morianton le-a pus în inimă ideea ca ei să fugă în ţara care era către miazănoapte, care era acoperită de mari întinderi de ape, şi să pună stăpânire pe ţara care era către miazănoapte.

30 Şi iată, ei şi-ar fi dus acest plan la îndeplinire (ceea ce ar fi fost motiv de multe regrete), dar iată, Morianton fiind un om cu multă pasiune, a fost mânios pe una dintre slujitoarele sale şi s-a năpustit asupra ei şi a bătut-o foarte tare.

31 Şi s-a întâmplat că ea a fugit şi a venit la tabăra lui Moroni şi i-a spus lui Moroni toate lucrurile în legătură cu acea problemă şi în legătură cu intenţiile lor de a fugi în ţara de la miazănoapte.

32 Acum iată, oamenii care erau în ţara Abundenţei, sau mai degrabă în Moroni, s-au temut că ei vor asculta de cuvintele lui Morianton şi se vor uni cu poporul său şi în felul acesta el va obţine stăpânire pe acele părţi din ţară, ceea ce ar pune bazele unor consecinţe serioase printre oamenii lui Nefi, da, care consecinţe ar duce la răsturnarea alibertăţii lor.

33 De aceea, Moroni a trimis o oştire, cu tabăra lor, ca să-i înfrunte pe oamenii lui Morianton, ca să oprească fuga lor în ţara de la miazănoapte.

34 Şi s-a întâmplat că ei nu i-au înfruntat până când nu au ajuns la graniţele ţării aPustiu; iar acolo, ei i-au înfruntat lângă trecătoarea îngustă care ducea pe mare până în ţara de la miazănoapte, da, pe mare, la apus şi la răsărit.

35 Şi s-a întâmplat că oştirea care fusese trimisă de Moroni, care era condusă de un om al cărui nume era Teancum, s-a întâlnit cu oamenii lui Morianton; iar oamenii lui Morianton erau atât de încăpăţânaţi (fiind inspiraţi de ticăloşia lui şi de cuvintele lui măgulitoare), încât a început între ei o luptă, în care Teancum l-a ucis pe Morianton şi i-a învins oştirea şi i-a luat prizonieri pe ei, iar apoi s-a reîntors în tabăra lui Moroni. Şi astfel, s-a terminat cel de-al douăzeci şi patrulea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi.

36 Şi astfel au fost oamenii lui Morianton aduşi înapoi. Şi pe baza legământului lor de a păstra pacea, au fost reintegraţi în ţara lui Morianton şi o alianţă s-a încheiat între ei şi poporul lui Lehi; şi ei, de asemenea, au fost reintegraţi în ţinuturile lor.

37 Şi s-a întâmplat că în acelaşi an în care poporul lui Nefi reinstaurase pacea printre ei, Nefiha, cel de-al doilea judecător-şef a murit, după ce a ocupat scaunul de judecată cu o dreptate deplină înaintea lui Dumnezeu.

38 Cu toate acestea, el a refuzat ca Alma să pună stăpânire pe scrierile acelea şi pe acele lucruri care erau considerate de către Alma şi de către strămoşii lui ca fiind sfinte; de aceea, Alma le dăduse pe acestea fiului său, Helaman.

39 Iată, s-a întâmplat că fiul lui Nefiha a fost numit ca să ocupe scaunul de judecată în locul tatălui său; da, el a fost numit judecător-şef şi guvernator peste popor, cu un jurământ şi o rânduială sfântă ca să judece cu dreptate şi să apere pacea şi libertatea poporului şi să le dea privilegiile lor sfinte de a se ruga la Domnul, Dumnezeul lor, da, ca să sprijine şi să apere cauza lui Dumnezeu în toate zilele lui; şi să-i aducă pe cei păcătoşi înaintea judecăţii, potrivit crimei lor.

40 Acum iată, numele lui a fost Pahoran. Şi Pahoran a ocupat scaunul tatălui său şi a început domnia sa la sfârşitul celui de-al douăzeci şi patrulea an asupra poporului lui Nefi.

◀

10a

Alma 49:18–22.

◀

20a

D&L 1:14.

◀

23a

Mosia 2:41.

◀

25a

GS Dispută.

◀

32a

GS Liber, libertate.

◀

34a

Alma 46:17.

Capitolul 51

Regaliştii caută să schimbe legea şi să întroneze un rege—Pahoran şi oamenii liberi sunt sprijiniţi de glasul poporului—Moroni îi forţează pe regalişti să-şi apere ţara sau, dacă nu, atunci vor fi omorâţi—Amalichia şi lamaniţii capturează multe oraşe fortificate—Teancum respinge invazia lamaniţilor şi îl ucide pe Amalichia în cortul lui. Circa 67–66 î.H.

1 Şi acum, s-a întâmplat la începutul celui de-al douăzeci şi cincilea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi, ei aveau pacea stabilită între poporul lui Lehi şi poporul lui Morianton în legătură cu pământurile lor şi au început cel de al douăzeci şi cincilea an în pace;

2 Cu toate acestea, ei nu au menţinut pace deplină în ţară pentru mult timp, căci a început să fie un conflict între oameni în legătură cu judecătorul-şef Pahoran; căci iată, era o parte din popor care dorea ca anumite puncte ale legii să fie modificate.

3 Dar iată, Pahoran nu voia s-o modifice şi nici nu a permis ca legea să fie modificată; de aceea, el nu a ascultat de aceia care prin glasurile lor şi-au trimis petiţiile în legătură cu modificarea legii.

4 De aceea, cei care doreau ca legea să fie modificată erau mânioşi pe el şi doreau ca el să nu mai fie judecător-şef peste ţară; de aceea, s-a iscat o dispută aprinsă despre această problemă, dar nu până la vărsare de sânge.

5 Şi s-a întâmplat că aceia care doreau ca Pahoran să fie detronat din scaunul de judecată erau numiţi regalişti, pentru că ei doreau ca legea să fie modificată în aşa fel ca guvernul liber să fie înlăturat şi să se stabilească un rege peste ţară.

6 Iar cei care doreau ca Pahoran să rămână judecător-şef peste ţară şi-au luat asupra lor numele de oameni liberi; şi aceasta a fost diviziunea dintre ei, căci oamenii liberi juraseră sau făcuseră un legământ ca să-şi menţină drepturile şi privilegiile religiei lor printr-un guvern liber.

7 Şi s-a întâmplat că această problemă a conflictului lor a fost rezolvată prin glasul poporului. Şi s-a întâmplat că glasul poporului a venit în favoarea oamenilor liberi şi Pahoran şi-a păstrat scaunul de judecată, ceea ce a adus mare bucurie printre fraţii lui Pahoran, precum şi printre mulţi dintre oamenii libertăţii, care, de asemenea, i-au redus la tăcere pe regalişti, aşa încât ei nu îndrăzneau să se opună, ci erau obligaţi să menţină cauza libertăţii.

8 Acum, aceia care erau în favoarea regelui erau cei născuţi într-o clasă asuperioară şi ei căutau să fie regi; şi ei erau sprijiniţi de către cei care căutau putere şi autoritate asupra poporului.

9 Dar iată, acesta era un timp nepotrivit pentru ca asemenea conflicte să fie printre poporul nefiţilor; căci iată, Amalichia iarăşi aţâţase inimile poporului lamaniţilor împotriva poporului nefiţilor; şi el aduna laolaltă soldaţi din toate părţile ţării sale înarmându-i şi pregătindu-i de război cu toată silinţa; căci el ajurase să bea sângele lui Moroni.

10 Dar iată, noi vom vedea că făgăduiala pe care a făcut-o a fost pripită; cu toate acestea, s-a pregătit el însuşi şi oştirile sale ca să vină să se lupte împotriva nefiţilor.

11 Acum, oştirile lui nu erau atât de mari cum fuseseră până atunci, din cauza multelor mii care fuseseră ucişi de către mâna nefiţilor; dar, în ciuda marii lor pierderi, Amalichia adunase laolaltă o oştire extrem de mare într-atât, încât el nu s-a temut să vină jos în ţara lui Zarahemla.

12 Da, chiar şi însuşi Amalichia a venit jos, în fruntea lamaniţilor. Şi a fost în cel de-al douăzeci şi cincilea an al domniei judecătorilor; şi a fost în acelaşi timp în care ei începuseră să rezolve problemele certurilor lor în legătură cu judecătorul-şef Pahoran.

13 Şi s-a întâmplat că atunci când oamenii care erau numiţi regalişti au auzit că lamaniţii veneau jos ca să se lupte împotriva lor, au fost bucuroşi în inimile lor; şi au refuzat să pună mâna pe arme, căci erau atât de mânioşi pe judecătorul-şef, precum şi pe aoamenii libertăţii, încât nu au vrut să pună mâna pe arme ca să-şi apere patria.

14 Şi s-a întâmplat că atunci când Moroni a văzut aceasta, şi, de asemenea, a văzut că lamaniţii veneau către graniţele ţării, el a fost nespus de mânios din cauza încăpăţânării acelor oameni pentru care el muncise cu atâta silinţă ca să-i apere; da, el a fost nespus de mânios; sufletul lui a fost umplut de mânie împotriva lor.

15 Şi s-a întâmplat că a trimis o petiţie cu glasul poporului către guvernatorul ţării, dorind ca el să o citească şi să-i dea lui (Moroni) puterea să-i forţeze pe disidenţi să-şi apere patria sau, altfel, să-i omoare.

16 Căci a fost prima lui grijă să pună capăt unor asemenea conflicte şi neînţelegeri printre popor; căci iată, aceasta fusese până atunci o cauză a întregii lor distrugeri. Şi s-a întâmplat că s-a petrecut după glasul poporului.

17 Şi s-a întâmplat că Moroni a poruncit ca oştirea lui să meargă împotriva acelor regalişti să le doboare mândria şi nobleţea şi să-i facă una cu pământul ori, ei trebuia să pună mâna pe arme şi să sprijine cauza libertăţii.

18 Şi s-a întâmplat că oştirile au mărşăluit împotriva lor; şi au doborât mândria lor şi nobleţea lor într-atât, încât, în timp ce ei îşi ridicau armele de război ca să se lupte împotriva oamenilor lui Moroni, erau doborâţi şi făcuţi una cu pământul.

19 Şi s-a întâmplat că erau patru mii dintre adisidenţii aceia care au fost doborâţi de sabie; iar aceia dintre conducătorii lor care nu au fost ucişi în luptă au fost luaţi şi aruncaţi în închisoare, căci nu era vreme pentru judecăţile lor în acel moment.

20 Iar restul disidenţilor acelora, decât să fie doborâţi la pământ de sabie, mai degrabă s-au supus astindardelor libertăţii şi au fost forţaţi să înalţe drapelul libertăţii pe turnurile lor şi în oraşele lor şi să pună mâna pe arme în apărarea patriei lor.

21 Şi astfel, Moroni a pus capăt acelor regalişti, aşa încât nu mai era nici unul cunoscut sub numele de regalist; şi astfel a pus el capăt încăpăţânării şi mândriei acelor oameni care pretindeau să aibă sânge nobil; ci ei au fost coborâţi ca să se umilească laolaltă cu fraţii lor şi să lupte cu vitejie pentru eliberarea lor din sclavie.

22 Iată, s-a întâmplat că în timp ce aMoroni punea capăt războaielor şi certurilor dintre oamenii săi şi îi aducea la pace şi civilizaţie şi făcea reguli de pregătire pentru război împotriva lamaniţilor, iată, lamaniţii năvăliseră în ţara lui Moroni, care era la graniţele de lângă malul mării.

23 Şi s-a întâmplat că nefiţii nu erau destul de puternici în oraşul lui Moroni; de aceea, Amalichia i-a alungat ucigând pe mulţi dintre ei. Şi s-a întâmplat că Amalichia a pus stăpânire pe oraş, da, a pus stăpânire pe toate fortificaţiile lor.

24 Şi cei care au fugit din oraşul lui Moroni au venit în oraşul lui Nefiha; şi, de asemenea, oamenii din oraşul lui Lehi s-au adunat laolaltă şi au făcut pregătiri şi au fost gata să-i primească pe lamaniţi la luptă.

25 Dar s-a întâmplat că Amalichia nu a suferit ca lamaniţii să se ducă la luptă împotriva oraşului lui Nefiha, ci i-a ţinut lângă malul mării, lăsând oameni în fiecare oraş ca să-l păstreze şi să-l apere.

26 Şi astfel, el a înaintat punând stăpânire pe multe oraşe, pe oraşul lui Nefiha şi pe oraşul lui Lehi, pe oraşul lui Morianton şi pe oraşul lui Omner, pe oraşul lui Ghid şi pe oraşul lui Mulec, toate aceste oraşe fiind către graniţele de la răsărit, lângă malul mării.

27 Şi astfel, au obţinut lamaniţii atât de multe oraşe din cauza vicleniei lui Amalichia şi din cauza oştirilor lor fără număr, toate aceste oraşe fiind fortificate puternic după felul afortificaţiilor lui Moroni; toate acestea oferind bune fortificaţii lamaniţilor.

28 Şi s-a întâmplat că au mărşăluit către graniţele ţării Abundenţei, alungându-i pe nefiţi din faţa lor şi ucigându-i pe mulţi dintre ei.

29 Dar s-a întâmplat că înaintea lor a ieşit Teancum, care-l aucisese pe Morianton şi condusese poporul său la fugă.

30 Şi s-a întâmplat că el, de asemenea, a luat-o înaintea lui Amalichia care mărşăluia cu oştirea sa numeroasă ca să pună stăpânire pe ţara Abundenţei, precum şi pe ţara de la miazănoapte.

31 Dar iată, el a fost dezamăgit să fie respins de către Teancum şi oamenii lui, căci ei erau mari războinici; căci fiecare om al lui Teancum îi întrecea pe lamaniţi în puterea lor şi în dibăcia lor în război într-atât, încât ei au câştigat avantaj în faţa lamaniţilor.

32 Şi s-a întâmplat că ei i-au hărţuit pe aceştia într-atât, încât i-au măcelărit pe ei, chiar până când a căzut întunericul. Şi s-a întâmplat că Teancum şi oamenii săi şi-au instalat corturile la graniţele ţării Abundenţei; şi Amalichia şi-a instalat corturile sale la graniţă, pe plaja de la ţărmul mării şi în felul acesta ei au fost alungaţi.

33 Şi s-a întâmplat că atunci când noaptea a căzut, Teancum şi slujitorul său s-au strecurat în ascuns în timpul nopţii şi s-au dus în tabăra lui Amalichia; şi iată, somnul i-a doborât pe ei din cauza oboselii lor mari, din cauza muncilor şi căldurii din timpul zilei.

34 Şi s-a întâmplat că Teancum s-a strecurat în ascuns în cortul regelui şi a înfipt o suliţă în inima lui; şi a provocat moartea imediată a regelui, aşa încât el nu a putut să-şi scoale slujitorii.

35 Şi iarăşi s-a reîntors în ascuns în propria tabără; şi iată, oamenii lui erau adormiţi, iar el i-a sculat şi le-a spus despre toate lucrurile pe care le făcuse.

36 Şi a făcut ca oştirile sale să stea gata pregătite, în caz că lamaniţii s-ar scula şi ar năvăli asupra lor.

37 Şi astfel s-a terminat cel de al douăzeci şi cincilea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi; şi astfel s-au terminat zilele lui Amalichia.

◀

8a

GS Mândrie.

◀

9a

Alma 49:26–27.

◀

13a

Alma 46:10–16.

◀

19a

Alma 60:16.

◀

20a

Alma 46:12–13.

◀

22a

GS Moroni, căpitanul.

◀

27a

Alma 48:8–9.

◀

29a

Alma 50:35.

Capitolul 52

Amoron îl urmează pe Amalichia ca rege al lamaniţilor—Moroni, Teancum şi Lehi îi conduc pe nefiţi într-un război victorios împotriva lamaniţilor—Oraşul lui Mulec este recapturat, iar Iacov zoramitul este ucis. Circa 66–64 î.H.

1 Şi acum, s-a întâmplat că în cel de-al douăzeci şi şaselea an al domniei judecătorilor asupra poporului nefiţilor, iată, atunci când lamaniţii s-au trezit în prima dimineaţă din prima lună, iată, au aflat că Amalichia era mort în propriul său cort; şi, de asemenea, au văzut că Teancum era gata să se lupte cu ei în ziua aceea.

2 Şi acum, când lamaniţii au văzut aceasta, s-au înfricoşat; şi şi-au părăsit planul de a mărşălui în ţara de la miazănoapte; şi s-au retras cu toată oştirea lor în oraşul lui Mulec; şi au căutat protecţie în fortificaţiile lor.

3 Şi s-a întâmplat că fratele lui Amalichia a fost numit rege peste popor; iar numele lui era Amoron; şi astfel, regele Amoron, fratele regelui Amalichia, a fost numit să domnească în locul lui.

4 Şi s-a întâmplat că el a dat poruncă poporului său ca să păstreze acele oraşe pe care le cuceriseră prin vărsare de sânge; căci ei nu luaseră nici un oraş decât prin vărsare de mult sânge.

5 Şi acum, Teancum a văzut că lamaniţii erau hotărâţi să păstreze acele oraşe pe care le cuceriseră, precum şi acele părţi din ţară pe care puseseră stăpânire; şi, de asemenea, văzând numărul lor enorm de mare, Teancum s-a gândit că nu era potrivit să încerce să-i atace pe ei în forturile lor.

6 Ci şi-a păstrat oamenii în preajma sa ca şi cum ar face pregătiri de război; da, şi într-adevăr se pregătea să se apere împotriva lor, aridicând ziduri de jur-împrejur şi pregătind locuri de apărare.

7 Şi s-a întâmplat că au continuat astfel să se pregătească de război până când Moroni a trimis un număr mare de oameni ca să întărească oştirea lui.

8 Iar Moroni, de asemenea, a trimis către el porunci să-i păstreze pe toţi prizonierii care cădeau în mâna lui; căci tot aşa cum lamaniţii luaseră mulţi prizonieri, tot aşa el trebuia să păstreze pe toţi prizonierii lamaniţi ca o răzbunare pentru aceia pe care lamaniţii îi luaseră.

9 Şi, de asemenea, a trimis porunci către el ca să fortifice ţara Abundenţei şi să apere trecătoarea aîngustă care ducea către ţara de la miazănoapte, pentru ca lamaniţii să nu ocupe acel punct şi astfel să obţina putere să-i hărţuiască pe ei din orice parte.

10 Şi Moroni, de asemenea, a trimis după el, dorind ca el să fie credincios în a apăra acea parte din ţară şi să caute orice prilej să-i hărţuiască pe lamaniţi în acel ţinut, atât de mult cât era în puterea lui pentru ca să poată să recaptureze iarăşi printr-un şiretlic sau prin alte mijloace acele oraşe care fuseseră luate din mâinile lor; şi ca el, de asemenea, să fortifice şi să întărească oraşele dimprejur, care nu căzuseră în mâinile lamaniţilor.

11 Şi, de asemenea, i-a spus lui, eu voi veni la tine, dar iată, lamaniţii sunt asupra noastră între graniţele ţării de lângă marea de la apus; şi iată, eu merg împotriva lor, de aceea, nu pot să vin la tine.

12 Acum, regele (Amoron) plecase din ţara lui Zarahemla, şi îi anunţase reginei moartea fratelui său, şi adunase laolaltă un număr mare de oameni, şi pornise în marş împotriva nefiţilor la ţărmurile de lângă marea dinspre apus.

13 Şi astfel, el se străduia să-i hărţuiască pe nefiţi şi să mâne o parte din forţele lor către acea parte a ţării în timp ce comanda pe aceia pe care îi lăsase ca să pună stăpânire asupra oraşelor pe care le ocupase, ca ei, de asemenea, să-i hărţuiască pe nefiţi la graniţele de lângă marea de la răsărit şi să pună stăpânire pe pământurile lor, atât cât le era în putinţă, după puterea oştirilor lor.

14 Şi astfel erau nefiţii în acele împrejurări periculoase, la sfârşitul celui de-al douăzeci şi şaselea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi.

15 Dar iată, s-a întâmplat în cel de-al douăzeci şi şaptelea an al domniei judecătorilor, că Teancum la porunca lui Moroni—care întemeiase oştiri ca să apere graniţele de la miazăzi şi de la apus ale ţării şi îşi începuse marşul împotriva ţării Abundenţei pentru ca să-l poată ajuta pe Teancum cu oamenii săi să recucerească oraşele pe care le pierduseră—

16 Şi s-a întâmplat că Teancum primise porunci să atace oraşul lui Mulec şi să-l recaptureze, dacă aceasta era posibil.

17 Şi s-a întâmplat că Teancum a făcut pregătiri ca să atace oraşul lui Mulec şi să înainteze cu oştirea sa împotriva lamaniţilor; dar a văzut că nu era posibil să-i învingă pe ei în timp ce erau în fortificaţiile lor; de aceea, şi-a părăsit planurile şi s-a reîntors la oraşul Abundenţei ca să aştepte venirea lui Moroni pentru ca să capete întăriri la oştirile sale.

18 Şi s-a întâmplat că Moroni a sosit cu oştirea sa în ţara Abundenţei către sfârşitul celui de-al douăzeci şi şaptelea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi.

19 Iar la începutul celui de-al douăzeci şi optulea an, Moroni şi Teancum şi mulţi dintre căpitanii-şefi au ţinut un consiliu de război—despre ceea ce trebuia să facă pentru a-i face pe lamaniţi să vină la luptă împotriva lor; sau pentru ca ei să poată prin vreun mijloc să-i ademenească afară din poziţiile lor întărite, pentru ca ei să poată să obţină avantaj asupra lor şi să recaptureze oraşul lui Mulec.

20 Şi s-a întâmplat că au trimis soli către oştirea lamaniţilor care apăra oraşul lui Mulec, la conducătorul lor al cărui nume era Iacov, dorind ca el să vină cu oştirile sale către câmpiile dintre cele două oraşe. Dar iată Iacov, care era un zoramit, nu a vrut să vină cu oştirea sa şi să-i întâlnească pe ei pe câmpiile acelea.

21 Şi s-a întâmplat că Moroni, neavând nici o nădejde să-i întâlnească pe ei pe terenuri egale, a hotărât un plan ca să-i ademenească pe lamaniţi afară din întăriturile lor.

22 De aceea, a făcut ca Teancum să ia un număr mic de oameni şi să se ducă jos lângă malul mării; iar Moroni şi oştirea sa, la vreme de noapte, s-au dus în pustiu, la apus de oraşul lui Mulec; şi astfel, în ziua următoare, atunci când gărzile lamaniţilor l-au descoperit pe Teancum, au fugit şi i-au dat de veste lui Iacov, conducătorul lor.

23 Şi s-a întâmplat că oştirile lamaniţilor au mărşăluit împotriva lui Teancum, crezând că prin numărul lor îl vor învinge pe Teancum din cauza micimii numărului lor. Şi când Teancum a văzut oştirile lamaniţilor venind împotriva lui, a început să se retragă către malul mării, la miazănoapte.

24 Şi s-a întâmplat că atunci când lamaniţii au văzut că el a început să fugă, au prins curaj şi i-au urmărit pe ei cu vigoare. Şi în timp ce Teancum îi alunga astfel pe lamaniţii care în zadar îi urmăreau pe ei, iată, Moroni a poruncit ca o parte din oştirea sa care era cu el să se ducă în oraş şi să pună stăpânire pe acesta.

25 Şi astfel au făcut ei şi i-au ucis pe toţi aceia care fuseseră lăsaţi să păzească oraşul, da, pe toţi aceia care nu voiau să-şi lepede armele de război.

26 Şi astfel, Moroni a pus stăpânire pe oraşul Mulec cu o parte din oştirea sa, în timp ce el mărşăluia cu cealaltă parte a oştirii sale ca să-i întâlnească pe lamaniţi atunci când ei trebuia să se reîntoarcă din urmărirea lui Teancum.

27 Şi s-a întâmplat că lamaniţii l-au urmărit pe Teancum până când au venit aproape de oraşul Abundenţei, iar apoi au fost întâlniţi de către Lehi şi de o oştire mică ce fusese lăsată ca să apere oraşul Abundenţei.

28 Şi acum, iată, atunci când căpitanii-şefi ai lamaniţilor l-au văzut pe Lehi cu oştirea lui venind către ei, au fugit în mare dezordine, de teamă că nu vor căpăta oraşul Mulec înainte ca Lehi să-i cucerească; căci erau obosiţi din cauza marşului lor, pe când oamenii lui Lehi erau odihniţi.

29 Acum, lamaniţii nu ştiau că Moroni fusese în spatele lor cu oştirea sa; şi lor le era frică numai de Lehi şi de oamenii lui.

30 Acum, Lehi nu dorea să-i cucerească pe ei înainte ca ei să-l întâlnească pe Moroni şi oştirea lui.

31 Şi s-a întâmplat că înainte ca lamaniţii să se fi retras departe, ei au fost înconjuraţi de către nefiţi, de către oamenii lui Moroni pe de o parte şi de către oamenii lui Lehi pe de altă parte, ei toţi fiind odihniţi şi plini de putere; iar lamaniţii erau obosiţi din cauza marşului lor îndelungat.

32 Iar Moroni le-a poruncit oamenilor săi ca să năvălească asupra lor până când ei îşi vor abandona armele de război.

33 Şi s-a întâmplat că Iacov, fiind conducătorul lor, el fiind, de asemenea, un azoramit şi având un spirit de necucerit, i-a condus pe lamaniţi la bătălie cu o furie nespusă împotriva lui Moroni.

34 Moroni fiind în marş, Iacov era hotărât să-i ucidă şi să-şi taie drum prin oraşul lui Mulec. Dar iată, Moroni şi oamenii lui erau mai puternici; de aceea, nu au cedat drumul în faţa lamaniţilor.

35 Şi s-a întâmplat că s-au luptat de amândouă părţile cu furie nespusă; şi mulţi au fost ucişi de amândouă părţile; da, iar Moroni a fost rănit, iar Iacov a fost ucis.

36 Iar Lehi i-a forţat din urmă cu atâta furie, cu oamenii lui cei puternici, încât lamaniţii din spate şi-au abandonat armele de război; iar cei rămaşi dintre ei, fiind mult dezorientaţi, nu ştiau încotro să se ducă sau încotro să lovească.

37 Acum, Moroni văzând dezordinea lor, le-a spus, zicând: Dacă voi veţi aduce aici armele voastre de război şi le veţi preda, iată, noi ne vom abţine de a vărsa sângele vostru.

38 Şi s-a întâmplat că atunci când lamaniţii au auzit aceste cuvinte, căpitanii-şefi ai lor, toţi aceia care nu fuseseră ucişi, au înaintat şi şi-au abandonat armele lor de război la picioarele lui Moroni şi, de asemenea, le-au poruncit oamenilor lor ca şi ei să facă acelaşi lucru.

39 Dar iată, mulţi au fost aceia care nu au vrut să facă lucrul acesta; iar cei care nu au vrut să-şi abandoneze săbiile lor au fost luaţi şi legaţi, iar armele lor de război au fost luate de la ei, iar ei au fost siliţi să meargă în marş împreună cu fraţii lor în ţara Abundenţei.

40 Şi acum, numărul prizonierilor care au fost luaţi era mai mare decât numărul acelora care fuseseră ucişi, da, mai mare decât numărul celor care fuseseră ucişi de amândouă părţile.

◀

6a

Alma 50:1–6; 53:3–5.

◀

9a

Alma 22:32; Morm. 2:29.

◀

33a

Alma 31:12.

Capitolul 53

Prizonierii lamaniţi sunt folosiţi ca să fortifice oraşul Abundenţa—Conflictele dintre nefiţi dau naştere la victoriile lamaniţilor—Helaman ia comanda celor două mii de tineri fii ai poporului lui Amon. Circa 64–63 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că ei au pus gărzi de pază peste prizonierii lamaniţi şi i-au forţat pe aceştia să meargă şi să-şi îngroape morţii, da, şi, de asemenea, morţii nefiţilor care fuseseră ucişi; şi Moroni a pus oameni ca să-i păzească în timp ce îşi realizau muncile.

2 Iar Moroni s-a dus la oraşul lui Mulec împreună cu Lehi şi a luat comanda oraşului şi l-a dat pe mâna lui Lehi. Acum iată, acest Lehi era un om care fusese aîmpreună cu Moroni în cea mai mare parte din toate bătăliile lui; şi era un om care se asemăna cu Moroni, iar fiecare dintre ei se bucura de siguranţa celuilalt; da, ei se iubeau unul pe altul şi, de asemenea, erau iubiţi de toţi oamenii lui Nefi.

3 Şi s-a întâmplat că, după ce lamaniţii au terminat să-şi îngroape morţii lor, precum şi morţii nefiţilor, ei au mărşăluit înapoi în ţara Abundenţa; iar Teancum, la poruncile lui Moroni, a făcut ca ei să înceapă să muncească la construirea unui şanţ de jur-împrejurul ţării sau al oraşului Abundenţa.

4 Şi el i-a pus să construiască un aparapet de lemn pe malul dinăuntru al şanţului; şi au aruncat pământ din şanţ înspre parapetul de lemn; şi astfel au făcut ei ca lamaniţii să muncească până când au înconjurat oraşul Abundenţa de jur-împrejur cu un zid puternic de lemn şi de pământ, de o înălţime nespus de mare.

5 Iar acest oraş a devenit o foarte mare fortăreaţă de atunci încolo; iar în acest oraş ei i-au păstrat pe prizonierii lamaniţilor; da, şi anume înăuntrul unui zid pe care i-au pus a-l zidi cu propriile lor mâini. Acum, Moroni a fost forţat să-i facă pe lamaniţi să muncească pentru că era uşor să-i păzească pe ei în timp ce ei munceau; şi el dorea să aibă toate forţele sale atunci când trebuia să-i atace pe lamaniţi.

6 Şi s-a întâmplat că Moroni a câştigat astfel o victorie asupra uneia dintre cele mai mari oştiri ale lamaniţilor şi a obţinut stăpânire asupra oraşului lui Mulec, care era unul dintre cele mai puternice stăpâniri ale lamaniţilor în ţara lui Nefi; şi astfel, el, de asemenea, a construit o fortăreaţă ca să-i păstreze pe prizonierii săi.

7 Şi s-a întâmplat că el nu a mai încercat să se lupte cu lamaniţii în anul acela, ci i-a folosit pe oamenii săi ca să se pregătească de război, da, şi să facă fortificaţii de pază împotriva lamaniţilor, da, şi, de asemenea, să apere pe femeile lor şi pe copiii lor de la foamete şi suferinţe şi să facă rost de mâncare pentru oştirile lor.

8 Şi acum, s-a întâmplat că oştirile lamaniţilor de la marea de la apus la miazăzi, în lipsa lui Moroni, din cauza unor intrigi dintre nefiţi care au cauzat neînţelegeri printre ei, câştigaseră teren întrucâtva asupra nefiţilor, da, într-atât de mult, încât puseseră stăpânire pe un număr de oraşe de-ale lor în acea parte a ţării.

9 Şi astfel, din cauza nedreptăţii din mijlocul lor, da, din cauza neînţelegerilor şi a intrigilor dintre ei, ei se aflau în împrejurările cele mai periculoase.

10 Şi acum iată, eu am ceva de spus despre aoamenii lui Amon, care la început erau lamaniţi; dar datorită lui Amon şi a fraţilor lui sau, mai degrabă, datorită puterii şi a Cuvântului lui Dumnezeu, ei fuseseră bconvertiţi către Domnul; şi fuseseră aduşi jos, în ţara lui Zarahemla, şi de atunci încolo fuseseră apăraţi de către nefiţi.

11 Şi datorită jurământului lor, nu puteau să pună mâna pe arme împotriva fraţilor lor; căci ei făcuseră un jurământ ca aniciodată să nu mai facă vărsare de sânge; şi în acord cu jurământul lor, ei ar fi pierit; da, ar fi suferit ei înşişi să fi căzut în mâinile fraţilor lor dacă nu ar fi fost mila şi dragostea nespus de mare pe care Amon şi fraţii lui le aveau pentru ei.

12 Şi din această cauză, au fost aduşi jos, în ţara lui Zarahemla; şi de atunci încolo ei fuseseră aapăraţi de către nefiţi.

13 Dar s-a întâmplat că atunci când ei au văzut pericolul şi multele suferinţe şi necazuri pe care nefiţii le-au suferit pentru ei, au fost emoţionaţi de milă şi au adorit să pună mâna pe arme în apărarea ţării lor.

14 Dar iată, pe când erau gata să-şi ia armele de război, au fost copleşiţi de rugăminţile lui Helaman şi ale fraţilor lui, pentru că ei erau gata să-şi acalce bjurământul pe care îl făcuseră.

15 Şi Helaman s-a temut ca, nu cumva, făcând aşa, să-şi piardă sufletele; de aceea, toţi acei care intraseră în acest legământ erau constrânşi să-şi privească fraţii trecând prin suferinţele lor, în situaţiile lor periculoase din acest timp.

16 Dar iată, s-a întâmplat că aveau mulţi fii care nu intraseră în legământul de a nu-şi lua armele de război ca să se apere de duşmanii lor; de aceea, ei s-au adunat laolaltă atunci, toţi câţi au putut să pună mâna pe arme; şi şi-au luat numele de nefiţi.

17 Şi ei au intrat într-un legământ ca să lupte pentru libertatea nefiţilor, da, ca să apere ţara până la jertfirea vieţilor lor; da, şi chiar au făcut un legământ solemn ca să nu jertfească niciodată alibertatea lor, ci să se lupte în toate împrejurările ca să-i apere pe nefiţi şi pe ei înşişi de sclavie.

18 Acum iată, aceşti tineri, care au intrat în acest legământ şi care au luat armele de război ca să-şi apere patria erau în număr de două mii.

19 Şi acum, iată, cum ei niciodată până acum nu fuseseră o povară pentru nefiţi, ei deveniseră acum de mare ajutor; căci au pus mâna pe armele lor de război şi au dorit ca Helaman să fie conducătorul lor.

20 Şi erau cu toţii oameni tineri şi erau nespus de viteji şi acurajoşi; şi, de asemenea, puternici şi energici; dar iată, aceasta nu era totul—ei erau oameni badevăraţi oricând, în orice lucru li se încredinţa lor.

21 Da, erau oameni ai adevărului şi ai sobrietăţii, căci ei au fost învăţaţi să ţină poruncile lui Dumnezeu şi să apăşească drepţi înaintea Lui.

22 Şi acum, s-a întâmplat că Helaman a mers înaintea celor adouă mii de soldaţi tineri ai săi în ajutorul oamenilor de la graniţele ţării la sud, de lângă marea de la apus.

23 Şi astfel s-a terminat cel de-al douăzeci şi optulea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi.

◀

2a

Alma 48:16–17.

◀

4a

Alma 50:2–3.

◀

10a

Alma 27:24–26.

◀

b

Alma 23:8–13.

◀

11a

Alma 24:17–19.

◀

12a

Alma 27:23.

◀

13a

Alma 56:7.

◀

14a

Num. 30:2.

◀

b

GS Jurământ.

◀

17a

Alma 56:47. GS Liber, libertate.

◀

20a

GS Curaj, curajos.

◀

b

GS Integritate.

◀

21a

GS (a) Merge, (a) merge cu Dumnezeu.

◀

22a

Alma 56:3–5.

Capitolul 54

Amoron şi Moroni negociază pentru schimbul de prizonieri—Moroni cere ca lamaniţii să se retragă şi să înceteze atacurile lor ucigătoare—Amoron cere ca nefiţii să-şi lepede armele şi să devină supuşi ai lamaniţilor. Circa 63 î.H.

1 Şi acum, s-a întâmplat la începutul celui de-al douăzeci şi nouălea an al judecătorilor că aAmoron a trimis la Moroni dorind ca ei să facă un schimb de prizonieri.

2 Şi s-a întâmplat că Moroni s-a bucurat nespus de mult de această cerere, căci el dorea ca proviziile care erau consumate pentru întreţinerea prizonierilor lamaniţi să fie folosite pentru întreţinerea propriilor săi oameni; şi, de asemenea, îi dorea pe oamenii săi pentru întărirea oştirii sale.

3 Acum, lamaniţii luaseră multe femei şi copii; iar printre toţi prizonierii lui Moroni sau printre prizonierii pe care Moroni îi luase, nu era nici o femeie şi nici un copil; de aceea, Moroni s-a hotărât la un şiretlic ca să capete pe cât era posibil cât mai mulţi prizonieri nefiţi de la lamaniţi.

4 De aceea, el a scris o scrisoare şi a trimis-o prin slujitorul lui Amoron, acelaşi care îi adusese o scrisoare lui Moroni. Acum, acestea sunt cuvintele pe care el le-a scris lui Amoron, zicându-i:

5 Iată, Amoron, eu ţi-am scris ţie ceva despre acest război pe care tu l-ai purtat împotriva oamenilor mei sau mai degrabă pe care afratele tău l-a purtat împotriva lor şi pe care voi încă mai sunteţi hotărâţi să-l continuaţi după moartea lui.

6 Iată, aş vrea să-ţi spun ţie ceva despre adreptatea lui Dumnezeu şi despre sabia mâniei Sale atotputernice care atârnă asupra voastră, dacă voi nu vă pocăiţi şi dacă nu vă retrageţi oştirile pe pământurile voastre proprii sau în ţara stăpânirilor voastre, care este ţara lui Nefi.

7 Da, aş dori să-ţi spun ţie aceste lucruri, dacă ai fi în stare să le asculţi; da, aş dori să-ţi spun ţie despre acel aiad îngrozitor care aşteaptă să-i primească pe bucigaşii de felul tău şi ai fratelui tău, dacă nu te pocăieşti şi nu renunţi la scopurile tale ucigaşe şi nu te reîntorci cu oştirile în propria ta ţară.

8 Dar cum tu odată ai refuzat aceste lucruri şi te-ai luptat împotriva poporului Domnului, tot aşa mă aştept să faci şi acum.

9 Şi acum, iată, noi suntem pregătiţi să te primim; da, şi dacă renunţi la scopurile tale, iată, vei atrage asupra ta mânia lui Dumnezeu pe care tu L-ai respins, chiar pentru distrugerea ta totală.

10 Dar aşa cum Domnul trăieşte, tot aşa oştirile noastre vor năvăli asupra ta, dacă nu te vei retrage, iar tu vei fi în curând vizitat de moarte, căci noi ne vom păstra oraşele şi pământurile noastre; da, şi ne vom păstra religia noastră şi cauza Dumnezeului nostru.

11 Dar iată, cred că vorbesc în zadar cu tine despre aceste lucruri; sau cred că tu eşti un acopil al iadului; de aceea, îmi închei scrisoarea spunându-ţi că nu voi face schimb de prizonieri decât cu condiţia ca tu să eliberezi un bărbat şi nevasta sa şi copiii săi pentru fiecare prizonier; dacă va fi ca tu să faci aceasta, atunci eu voi face schimbul.

12 Şi iată, dacă nu faci aceasta, voi veni împotriva ta cu oştirile mele; da, şi îmi voi înarma chiar femeile şi copiii şi voi veni împotriva ta şi te voi urmări chiar până în propria ta ţară, care este ţara primei anoastre moşteniri; da, şi va fi sânge pentru sânge, da, viaţă pentru viaţă; şi mă voi lupta cu tine chiar până când vei fi distrus de pe faţa pământului.

13 Iată, sunt mânios şi tot aşa este şi poporul meu; tu ai căutat să ne ucizi, iar noi am căutat numai să ne apărăm pe noi înşine. Dar iată, dacă tu încă mai cauţi să ne distrugi pe noi, atunci noi vom căuta să te distrugem pe tine; da, şi vom căuta să luăm pământul nostru, pământul primei noastre moşteniri.

14 Acum eu închei scrisoarea mea. Eu sunt Moroni; eu sunt un conducător al poporului nefiţilor.

15 Acum, s-a întâmplat că Amoron, atunci când a primit scrisoarea, a fost mânios; şi el a scris o altă scrisoare lui Moroni; şi acestea sunt cuvintele pe care le-a scris, zicând:

16 Eu sunt Amoron, regele lamaniţilor; eu sunt fratele lui Amalichia, cel pe care voi l-aţi aucis. Iată, voi răzbuna sângele lui asupra voastră, da, voi veni cu oştirile mele asupra voastră, căci nu mă tem de ameninţările voastre.

17 Căci iată, strămoşii voştri au greşit în faţa fraţilor lor într-atât, încât i-au jefuit pe ei de adreptul lor la guvern atunci când acesta într-adevăr le aparţinea lor.

18 Şi acum iată, dacă voi vă veţi abandona armele voastre şi vă veţi preda ca să fiţi guvernaţi de către aceia cărora guvernul le aparţine pe drept, atunci eu voi face ca oamenii mei să-şi abandoneze armele şi să nu mai fie război.

19 Iată, voi aţi pomenit multe ameninţări împotriva mea şi a oamenilor mei; dar iată, noi nu ne temem de ameninţările voastre.

20 Cu toate acestea, voi fi de acord ca să facem schimb de prizonieri, în acord cu cererea ta, cu bucurie pentru ca eu să pot să păstrez mâncarea pentru oamenii mei de război; şi noi vom purta un război care va fi fără de sfârşit, fie ca să-i supunem pe nefiţi autorităţii noastre, fie ca să-i nimicim pe ei pentru veşnicie.

21 Iar despre acel Dumnezeu despre care tu spui că noi L-am respins, iată, nu cunoaştem nici o astfel de Fiinţă; şi nici voi nu O cunoaşteţi; dar dacă ar fi ca o asemenea Fiinţă să fie, noi ştim numai că El ne-a făcut pe noi, tot aşa cum El v-a făcut şi pe voi.

22 Şi dacă va fi ca să fie un diavol şi un iad, iată, nu vă va trimite El pe voi acolo ca să locuiţi împreună cu fratele meu pe care voi l-aţi ucis, despre care aţi făcut aluzie cum că s-a dus într-un asemenea loc? Dar iată, aceste lucruri nu au nici o importanţă.

23 Eu sunt Amoron şi un urmaş al lui aZoram, pe care strămoşii voştri l-au constrâns şi l-au scos din Ierusalim.

24 Şi iată, acum eu sunt un lamanit viteaz; iată, acest război a fost purtat ca să răzbunăm nedreptăţile care le-au fost făcute şi ca să păstrăm şi să căpătăm drepturile lor la guvernare; şi eu îmi închei scrisoarea mea către Moroni.

◀

1a

Alma 52:3.

◀

5a

Alma 48:1.

◀

6a

GS Dreptate.

◀

7a

GS Iad.

◀

b

Alma 47:18, 22–24. GS (a) Omorî.

◀

11a

Ioan 8:42–44.

◀

12a

2 Ne. 5:5–8.

◀

16a

Alma 51:34.

◀

17a

2 Ne. 5:1–4; Mosia 10:12–17.

◀

23a

1 Ne. 4:31–35.

Capitolul 55

Moroni refuză să schimbe prizonieri—Gărzile lamaniţilor sunt ademenite să se îmbete, iar prizonierii nefiţi sunt eliberaţi—Oraşul Ghid este capturat fără curgere de sânge. Circa 63–62 î.H.

1 Acum s-a întâmplat că, atunci când Moroni a primit această scrisoare, el a fost şi mai mânios, căci ştia că Amoron avea o cunoaştere perfectă despre aînşelăciunea lui; da, ştia că Amoron ştia că aceasta nu era o cauză dreaptă care-l făcuse pe el să poarte război împotriva poporului lui Nefi.

2 Şi el a zis: Iată, nu voi face schimb de prizonieri cu Amoron decât dacă el îşi va retrage planurile, aşa cum am spus eu în scrisoarea mea; căci nu îi voi aproba lui să aibă mai multă putere decât aceea pe care a obţinut-o.

3 Iată, cunosc locul în care lamaniţii îi păzesc pe oamenii mei pe care i-au luat prizonieri; şi cum Amoron nu vrea să-mi aprobe scrisoarea, iată, îi voi da lui după cuvintele mele; da, voi căuta moartea printre ei până când vor cere pace.

4 Şi acum s-a întâmplat că, atunci când Moroni a spus aceste cuvinte, a făcut ca o cercetare să fie făcută printre oamenii săi pentru ca el să poată găsi printre ei pe vreun om care era un urmaş al lui Laman.

5 Şi s-a întâmplat că au găsit pe unul, al cărui nume era Laman; şi era aunul dintre slujitorii regelui care fusese ucis de către Amalichia.

6 Acum, Moroni a făcut ca Laman şi un număr mic dintre oamenii săi să meargă la gărzile care îi păzeau pe nefiţi.

7 Acum, nefiţii erau păziţi în oraşul lui Ghid; de aceea, Moroni l-a numit pe Laman şi a pus ca un număr mic de oameni să meargă cu el.

8 Şi atunci când s-a lăsat întunericul, Laman s-a dus la gărzile care îi păzeau pe nefiţi şi iată, ele l-au văzut venind şi au strigat către el; dar el spune către ele: Nu vă temeţi; iată, eu sunt un lamanit. Iată, noi am scăpat de la nefiţi, iar ei sunt adormiţi; şi iată, noi am luat din vinul lor şi l-am adus cu noi.

9 Acum, când lamaniţii au auzit aceste cuvinte, l-au primit pe el cu bucurie; şi au grăit către el: Dă-ne nouă din vinul tău ca să bem; noi suntem bucuroşi că tu ai adus vin căci noi suntem obosiţi.

10 Dar Laman le-a spus: Lăsaţi-ne să păstrăm vinul nostru până când noi vom merge împotriva nefiţilor ca să ne luptăm. Dar aceste vorbe i-a făcut pe ei să dorească şi mai mult să bea din vin;

11 Căci, au spus ei: Noi suntem obosiţi, de aceea, lasă-ne pe noi să luăm din vin şi să primim din când în când raţia de vin care ne va întări pe noi ca să mergem împotriva nefiţilor.

12 Iar Laman le-a spus: Voi puteţi să faceţi după dorinţele voastre.

13 Şi s-a întâmplat că ei au luat din vin fără măsură; şi le-a făcut plăcere şi, de aceea, au băut şi mai mult; iar acesta era tare, fiind pregătit să fie tare.

14 Şi s-a întâmplat că au băut şi s-au veselit; şi încetul cu încetul s-au îmbătat.

15 Şi acum, când Laman şi oamenii săi au văzut că toţi erau beţi şi erau adormiţi într-un somn adânc, s-au întors la Moroni şi i-au povestit toate lucrurile care se întâmplaseră.

16 Şi acum, aceasta s-a întâmplat după planul lui Moroni. Iar Moroni îi pregătise pe oamenii săi cu arme de război; şi s-a dus la oraşul Ghid în timp ce lamaniţii erau într-un somn adânc şi erau beţi; şi au aruncat arme de război prizonierilor într-atât de mult, încât aceştia erau înarmaţi;

17 Da, chiar şi femeilor lor şi tuturor copiilor lor care erau în stare să folosească o armă de război, atunci când Moroni i-a înarmat pe toţi acei prizonieri; şi toate acele lucruri au fost făcute într-o tăcere profundă.

18 Dar dacă i-ar fi trezit pe lamaniţi, iată, aceştia erau beţi, iar nefiţii ar fi putut să-i ucidă pe ei.

19 Dar iată, aceasta nu era dorinţa lui Moroni; el nu se bucura să ucidă sau să facă avărsare de sânge, ci se bucura să elibereze poporul său de la distrugere; şi pentru cauza aceasta el nu putea să aducă asupra lui nedreptate, el nu voia să năvălească asupra lamaniţilor şi să-i distrugă pe ei în beţia lor.

20 Dar îşi îndeplinise dorinţele sale; căci îi înarmase pe prizonierii aceia nefiţi, care erau înăuntrul zidurilor oraşului, şi le dăduse lor puterea să câştige stăpânirea acelor părţi care erau înăuntrul zidurilor.

21 Şi apoi, a făcut ca oamenii care erau cu el să se retragă un pas de la ei şi să înconjoare oştirile lamaniţilor.

22 Acum iată, aceasta s-a întâmplat în timpul nopţii, aşa încât atunci când lamaniţii s-au trezit dimineaţa, au văzut că erau înconjuraţi de către nefiţii din afară şi că prizonierii lor erau înarmaţi înăuntru.

23 Şi astfel, au văzut că nefiţii aveau putere asupra lor; şi în aceste împrejurări, au găsit că nu era potrivit ca să se lupte cu nefiţii; de aceea, căpitanii lor le-au cerut armele de război, iar ei le-au adus şi le-au abandonat la picioarele nefiţilor, rugându-se pentru milă.

24 Acum iată, aceasta era dorinţa lui Moroni. El i-a luat pe ei prizonieri de război şi a pus stăpânire pe oraş; şi a făcut ca toţi prizonierii care erau nefiţi să fie eliberaţi; iar aceştia s-au unit cu armata lui Moroni şi a fost o mare întărire pentru armata lui.

25 Şi s-a întâmplat că el a făcut ca lamaniţii pe care îi luase prizonieri să înceapă să amuncească la întărirea fortificaţiilor de jur-împrejurul oraşului Ghid.

26 Şi s-a întâmplat că atunci când a fortificat oraşul Ghid după dorinţa sa, el a făcut ca prizonierii săi să fie luaţi în oraşul Abundenţa; şi el, de asemenea, a păzit oraşul acela cu o forţă nespus de mare.

27 Şi s-a întâmplat că în ciuda tuturor intrigilor lamaniţilor, ei i-au păstrat şi i-au protejat pe toţi prizonierii pe care îi luaseră; şi, de asemenea, au păstrat toate terenurile şi toate avantajele pe care le luaseră înapoi.

28 Şi s-a întâmplat că nefiţii au început iarăşi să fie victorioşi şi să-şi ceară din nou drepturile şi privilegiile lor.

29 De multe ori au încercat lamaniţii să-i înconjoare în timpul nopţii, dar în aceste încercări au pierdut mulţi prizonieri.

30 Şi de multe ori au încercat ei să le dea din vinul lor nefiţilor, pentru ca să-i poată distruge cu otravă sau pentru a-i îmbăta.

31 Dar iată, nefiţii nu erau înceţi în a-şi aduce aaminte de Domnul Dumnezeul lor în timpurile lor de suferinţă. Ei nu au putut să fie prinşi în capcană; da, ei nu au vrut să guste din vinul lor, decât dacă mai întâi dădeau din el unora dintre prizonierii lamaniţi.

32 Şi astfel ei au fost grijulii ca nici o otravă să nu le fie dată printre ei; căci dacă vinul lor ar otrăvi pe un lamanit, acesta ar otrăvi, de asemenea, şi pe un nefit; şi astfel au încercat ei toate băuturile lor.

33 Şi acum, s-a întâmplat că era potrivit pentru Moroni să facă pregătiri ca să atace oraşul Morianton; căci iată, lamaniţii, prin muncile lor, fortificaseră oraşul Morianton până când acesta devenise nespus de puternic.

34 Şi ei aduceau mereu forţe noi în acel oraş precum şi noi transporturi de provizii.

35 Şi astfel s-a terminat cel de-al douăzeci şi nouălea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi.

◀

1a

Alma 47:12–35.

◀

5a

Alma 47:29.

◀

19a

Alma 48:16.

◀

25a

Alma 53:3–5.

◀

31a

Alma 62:49–51.

Capitolul 56

Helaman îi trimite o scrisoare lui Moroni povestind despre starea de război cu lamaniţii—Antipus şi Helaman câştigă o mare victorie asupra lamaniţilor—Cei două mii de tineri fii ai lui Helaman se luptă cu o putere miraculoasă şi nici unul dintre ei nu este ucis. Versetul 1, circa 62 î.H.; versetele 2–19, circa 66 î.H.; şi versetele 20–57, circa 65–64 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că la începutul celui de-al treizecilea an al domniei judecătorilor, în cea de-a doua zi a primei luni, Moroni a primit o scrisoare de la Helaman, care spunea despre treburile poporului în acea parte a ţării.

2 Şi acestea sunt cuvintele pe care el le-a scris, zicând: Dragul şi preaiubitul meu frate, Moroni, în Domnul, la fel ca şi în suferinţele noastre din război; iată, fratele meu preaiubit, eu am ceva să-ţi spun ţie despre starea de război din această parte a ţării.

3 Iată, adouă mii dintre fiii acelor oameni pe care Amon i-a adus jos din ţara lui Nefi—acum tu ştiai că aceştia erau urmaşii lui Laman, care era fiul cel mai mare al tatălui nostru, Lehi;

4 Acum, nu trebuie să-ţi repet despre tradiţiile lor sau despre necredinţa lor, căci tu ştii despre toate aceste lucruri—

5 De aceea, este destul pentru mine să-ţi spun că două mii dintre aceşti oameni tineri au pus mâna pe armele lor de război; şi ei au dorit ca eu să fiu conducătorul lor; şi noi am mers ca să ne apărăm ţara.

6 Şi acum tu ştii, de asemenea, despre alegământul pe care strămoşii lor l-au făcut, ca ei să nu pună mâna pe arme de război împotriva fraţilor lor ca să facă vărsare de sânge.

7 Dar în cel de-al douăzeci şi şaselea an, atunci când ei au văzut suferinţele noastre şi îndurările noastre pentru ei, au fost gata să aîncalce legământul pe care îl făcuseră şi să pună mâna pe arme în apărarea noastră.

8 Dar eu nu am îngăduit ca ei să-şi încalce acest legământ pe care îl făcuseră, crezând că Dumnezeu ne va întări pe noi într-atât, încât noi nu vom mai suferi din cauza îndeplinirii jurământului pe care îl făcuseră.

9 Dar iată, aici este un lucru în care noi am putea să avem bucurie mare. Căci iată, în cel de-al douăzeci şi şaselea an, eu, Helaman, am pornit în marş în fruntea acestor două mii de oameni tineri către oraşul Iudeii ca să-l ajut pe Antipus, pe care tu l-ai numit conducător peste oamenii din acea parte a ţării.

10 Iar eu m-am unit cu cei două mii de fii ai mei (căci ei sunt vrednici să fie numiţi fii) cu oştirea lui Antipus, iar Antipus s-a bucurat nespus de mult de această întărire; căci iată, oştirea lui fusese împuţinată de către lamaniţi, pentru că forţele lor uciseseră un mare număr dintre oamenii noştri, din care cauză noi avem de jelit.

11 Cu toate acestea, noi ne putem consola cu faptul că au murit pentru cauza patriei lor şi a Dumnezeului lor, da, şi ei sunt afericiţi.

12 Iar lamaniţii, de asemenea, reţinuseră mulţi prizonieri, toţi dintre ei fiind căpitani şefi, căci pe nimeni alţii n-au lăsat în viaţă. Şi noi credem că ei sunt acum, în timpul acesta, în ţara lui Nefi; asta aşa este, dacă ei nu au fost ucişi.

13 Şi acum, acestea sunt oraşele pe care lamaniţii au pus stăpânire prin vărsarea sângelui atât de multor oameni viteji de-ai noştri:

14 Ţara lui Manti sau oraşul lui Manti, precum şi oraşul lui Zeezrom, oraşul lui Cumeni şi oraşul lui Antipara.

15 Şi acestea sunt oraşele pe care ei le stăpâneau atunci când noi am sosit în oraşul Iudeii; iar eu l-am găsit pe Antipus şi pe oamenii lui muncind din toate puterile lor ca să fortifice oraşul.

16 Da, şi erau slăbiţi, atât în trup, cât şi în spirit, căci se luptaseră cu vitejie în timpul zilei şi munciseră în timpul nopţii ca să-şi păstreze oraşele; şi astfel, ei înduraseră mari suferinţe de tot felul.

17 Şi acum, ei erau hotărâţi să cucerească acest loc sau să moară; de aceea, tu poţi foarte bine să crezi că această forţă mică pe care am adus-o cu mine, da, acei fii ai mei, le-au dat lor multe nădejdi şi multă bucurie.

18 Şi acum s-a întâmplat că, atunci când lamaniţii au văzut că Antipus primise întărire pentru oştirea lui, ei au fost forţaţi de poruncile lui Amoron să nu se ducă împotriva oraşului Iudeii sau împotriva noastră ca să se lupte.

19 Şi astfel am fost noi favorizaţi de către Domnul; căci dacă ei ar fi venit asupra noastră în slăbiciunea aceasta a noastră, ei poate că ar fi distrus mica noastră armată; dar aşa, noi am fost cruţaţi.

20 Lor li se dăduse poruncă de către Amoron ca să păstreze acele oraşe pe care ei le luaseră. Şi astfel s-a terminat cel de-al douăzeci şi şaselea an. Iar la începutul celui de-al douăzeci şi şaptelea an, noi ne pregătisem oraşele noastre şi pe noi înşine pentru apărare.

21 Acum, noi doream ca lamaniţii să năvălească peste noi; căci nu doream să-i atacăm pe ei în locurile lor întărite.

22 Şi s-a întâmplat că noi am ţinut spioni de jur-împrejur ca să observe mişcările lamaniţilor, pentru ca aceştia să nu ne depăşească în timpul nopţii şi nici să nu atace în timpul zilei celelalte oraşe ale noastre care erau în partea de miazănoapte.

23 Căci noi ştiam că în acele oraşe ei nu erau destul de puternici ca să-i întâlnească pe ei; de aceea, noi doream ca, dacă ei ne-ar fi depăşit, atunci noi să cădem în spatele lor şi astfel să-i atacăm pe la spate în timp ce ei erau întâlniţi în faţă. Noi credeam că îi vom putea învinge; dar iată, am fost dezamăgiţi în dorinţa noastră.

24 Ei nu au îndrăznit să treacă înaintea noastră cu toată oştirea şi nici măcar cu o parte, de teamă că nu erau destul de puternici şi de frică să nu cadă.

25 Şi nici nu au îndrăznit ei să se ducă în marş împotriva oraşului lui Zarahemla; nici n-au îndrăznit ei să treacă izvorul Sidonului, de partea cealaltă, în oraşul lui Nefiha.

26 Şi astfel, cu forţele lor, ei erau hotărâţi să păstreze acele oraşe pe care le luaseră.

27 Şi acum s-a întâmplat în cea de-a doua lună a acestui an că multe provizii ne-au fost aduse nouă de la părinţii celor două mii de fii ai mei.

28 Şi, de asemenea, două mii de oameni au fost trimişi la noi din ţara lui Zarahemla. Şi astfel eram noi pregătiţi cu zece mii de oameni şi cu provizii pentru ei, precum şi pentru nevestele lor şi pentru copiii lor.

29 Iar lamaniţii, văzând cum creşteau forţele noastre în fiecare zi şi că provizii veneau în sprijinul nostru, au început să se teamă şi au început să iasă din ascunzişurile lor pentru ca, dacă ar fi posibil, să oprească să primim noi provizii şi întăriri.

30 Acum, când noi am văzut că lamaniţii au început să se neliniştească în felul acesta, am dorit să facem un şiretlic împotriva lor; de aceea, Antipus a dat ordin ca eu să înaintez în marş împreună cu fiii mei cei tineri până la un oraş vecin, ca şi cum noi căram provizii la un oraş vecin.

31 Şi trebuia să mergem în marş pe lângă oraşul lui Antipara, ca şi cum ne duceam la oraşul de dincolo de acesta, la graniţele de lângă malul mării.

32 Şi s-a întâmplat că noi am mărşăluit înainte, ca şi cum ne duceam cu provizii la oraşul acela.

33 Şi s-a întâmplat că Antipus a înaintat mărşăluind cu o parte din armata sa, lăsând cealaltă parte ca să apere oraşul. Dar el nu a mers înainte până când eu nu am înaintat cu oştirea mea cea mică şi până când eu nu am ajuns lângă oraşul lui Antipara.

34 Şi acum, în oraşul lui Antipara era staţionată cea mai puternică oştire a lamaniţilor; da, cea mai numeroasă.

35 Şi s-a întâmplat că atunci când ei au fost anunţaţi de către spionii lor, au înaintat cu oştirea lor şi au venit în marş împotriva noastră.

36 Şi s-a întâmplat că noi am fugit de ei către miazănoapte. Şi astfel, noi am alungat în rătăcire pe cea mai puternică oştire a lamaniţilor;

37 Da, şi anume până la o distanţă destul de mare într-atât, încât atunci când ei au văzut oştirea lui Antipus urmărindu-i cu puterea sa, ei nu s-au întors nici la dreapta şi nici la stânga, ci au continuat marşul lor în linie dreaptă după noi; şi, după părerea noastră, intenţia lor era să ne ucidă pe noi înainte ca Antipus să-i cucerească pe ei; şi aceasta, pentru ca ei să nu poată fi înconjuraţi de oamenii noştri.

38 Şi acum Antipus, văzând pericolul nostru, a înteţit marşul oştirii sale. Dar iată, era noapte; de aceea, ei nu ne-au cucerit pe noi şi nici Antipus nu i-a cucerit pe ei; de aceea, noi am făcut tabără pentru noapte.

39 Şi s-a întâmplat că înainte de zorii dimineţii, iată, lamaniţii ne urmăreau pe noi. Acum, noi nu eram destul de puternici ca să ne luptăm cu ei; da, eu nu am putut să rabd ca fiii mei cei tineri să cadă în mâinile lor; de aceea, noi am continuat marşul nostru şi ne-am îndreptat marşul către pustiu.

40 Acum, ei nu au îndrăznit să se întoarcă nici la dreapta şi nici la stânga, de frică să nu fie înconjuraţi; şi nici eu nu am vrut să mă întorc nici la dreapta şi nici la stânga, de teamă ca ei să nu mă cucerească pe mine şi ca noi să nu putem să rezistăm împotriva lor, ci să fim ucişi, iar ei să scape; şi astfel, noi am fugit toată ziua aceea în pustiu, chiar până când s-a făcut întuneric.

41 Şi iarăşi s-a întâmplat că atunci când a venit lumina dimineţii, i-am văzut pe lamaniţi asupra noastră şi noi am fugit din faţa lor.

42 Dar s-a întâmplat că ei nu ne-au urmărit pe noi departe şi s-au oprit; şi aceasta a fost în dimineaţa celei de-a treia zi a celei de-a şaptea luni.

43 Şi acum, dacă ei au fost cuceriţi de către Antipus, noi nu ştiam; dar le-am spus oamenilor mei: Iată, noi nu ştim, dar ei s-au oprit cu scopul ca noi să năvălim împotriva lor, pentru ca ei să ne prindă în capcana lor;

44 De aceea, ce spuneţi voi, fiii mei, vreţi voi să vă duceţi la luptă împotriva lor?

45 Şi acum îţi spun eu ţie, confratele meu preaiubit, Moroni, că niciodată nu am văzut un acuraj atât de mare; nu, nu printre toţi nefiţii.

46 Căci, după cum eu îi numeam pe ei fiii mei (căci ei toţi erau foarte tineri), tot aşa mi-au spus ei: Tată, iată, Dumnezeul nostru este cu noi; şi El nu va permite ca noi să cădem; atunci, să mergem înainte; noi nu-i vom ucide pe fraţii noştri dacă ei ne vor lăsa în pace; de aceea, să mergem pentru ca ei să nu învingă armata lui Antipus.

47 Acum, ei nu se luptaseră niciodată, dar nu se temeau de moarte; şi s-au gândit mai mult la alibertatea părinţilor lor decât la viaţa lor; da, fuseseră învăţaţi de către bmamele lor că dacă ei nu se vor îndoi, atunci Dumnezeu îi va elibera.

48 Şi ei mi-au repetat mie cuvintele mamelor lor, zicând: Noi nu ne îndoim că mamele noastre au ştiut aceasta.

49 Şi s-a întâmplat că eu m-am întors cu cei două mii ai mei împotriva acestor lamaniţi care ne urmăriseră. Şi acum iată, oştirile lui Antipus îi ajunseseră pe ei şi o luptă groaznică începuse.

50 Oştirea lui Antipus, fiind obosită din cauza marşului atât de lung într-un timp atât de scurt, era cât pe ce să cadă în mâinile lamaniţilor; şi dacă eu nu m-aş fi întors cu cei două mii ai mei, atunci ei şi-ar fi împlinit scopul lor.

51 Căci Antipus căzuse sub sabie, precum şi mulţi dintre conducătorii lui, din cauza oboselii lor care se datora vitezei marşului lor—de aceea, oamenii lui Antipus, fiind derutaţi din cauza căderii conducătorilor lor, începuseră să se predea în faţa lamaniţilor.

52 Şi s-a întâmplat că lamaniţii şi-au luat curajul şi au început să-i urmărească; şi astfel lamaniţii i-au urmărit pe ei cu mare vigoare atunci când Helaman a venit din spatele lor cu cei două mii ai săi şi a început să-i ucidă foarte mult într-atât, încât întreaga oştire a lamaniţilor s-a oprit şi s-a întors către Helaman.

53 Acum, când oamenii lui Antipus au văzut că lamaniţii i-au întors pe ei, şi-au adunat laolaltă pe oamenii lor şi au venit iarăşi pe la spatele lamaniţilor.

54 Şi acum s-a întâmplat că noi, oamenii lui Nefi, oamenii lui Antipus şi cu mine, împreună cu cei două mii ai mei, i-am înconjurat pe lamaniţi şi i-am ucis; da, într-atât, încât ei au fost forţaţi să-şi abandoneze armele lor de război, precum şi pe ei înşişi, ca prizonieri de război.

55 Şi acum s-a întâmplat că atunci când ei ni s-au predat nouă, iată, eu i-am numărat pe oamenii aceia tineri care se luptaseră împreună cu mine, de teamă că mulţi dintre ei fuseseră ucişi.

56 Dar iată, spre marea mea bucurie, anici un suflet dintre ei nu căzuse la pământ; da, şi ei se luptaseră ca şi cum ar fi avut puterea lui Dumnezeu; da, niciodată nu a fost cunoscut ca alţi oameni să se fi luptat cu o putere atât de miraculoasă; şi cu o astfel de putere măreaţă au năvălit ei asupra lamaniţilor, încât i-au înfricoşat pe aceştia; şi din cauza aceasta, lamaniţii s-au predat ei înşişi ca prizonieri de război.

57 Şi cum noi nu aveam nici un loc pentru prizonierii noştri ca să-i păzim, ca să-i ţinem deoparte de oştirile lamaniţilor, de aceea, noi i-am trimis pe ei în ţara lui Zarahemla şi cu o parte dintre oamenii aceia care nu fuseseră ucişi de către Antipus. Iar pe cei rămaşi i-am luat eu şi i-am unit cu aAmoniţii cei tineri şi am pornit marşul nostru înapoi către oraşul Iudeii.

◀

3a

Alma 53:22.

◀

6a

Alma 24:17–18.

◀

7a

Alma 53:13–15.

◀

11a

Alma 28:12.

◀

45a

Alma 53:20–21.

◀

47a

Alma 53:16–18.

◀

b

Alma 57:21. GS Mamă.

◀

56a

Alma 57:25; 58:39.

◀

57a

Alma 27:26; 53:10–11, 16.

Capitolul 57

Helaman povesteşte cucerirea Antiparei, capitularea şi apoi apărarea oraşului Cumeni—Amoniţii lui tineri se luptă vitejeşte; sunt răniţi cu toţii, dar nici unul dintre ei nu este ucis—Ghid raportează uciderea şi evadarea prizonierilor lamaniţi. Circa 63 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că eu am primit o epistolă de la Amoron, regele, spunând că, dacă i-aş elibera pe prizonierii aceia de război pe care noi îi luaserăm, atunci el ne va preda nouă oraşul Antipara.

2 Dar eu am trimis o epistolă către rege, spunând că noi eram siguri că forţele noastre erau destule ca să cucerească oraşul lui Antipara prin tăria noastră; şi că dacă noi i-am preda pe prizonieri pentru acel oraş, aceasta nu ar fi înţelept din partea noastră; şi că noi am vrea să-i eliberăm pe prizonierii noştri numai printr-un schimb de prizonieri.

3 Şi Amoron a refuzat epistola mea, căci nu a vrut să facă schimb de prizonieri; de aceea, noi am început să facem pregătiri ca să mergem împotriva oraşului lui Antipara.

4 Dar oamenii din Antipara au părăsit oraşul şi au fugit în celelalte oraşe ale lor pe care le stăpâneau, ca să le fortifice; şi astfel, oraşul lui Antipara a căzut în mâinile noastre.

5 Şi astfel s-a terminat cel de-al douăzeci şi optulea an al domniei judecătorilor.

6 Şi s-a întâmplat că la începutul celui de-al douăzeci şi nouălea an, noi am primit o încărcătură de provizii şi un supliment la armata noastră, din ţara lui Zarahemla şi din ţinutul dimprejur, în număr de şase mii de oameni, în afară de cei şaizeci dintre afiii Amoniţilor care veniseră să se unească cu fraţii lor, ceata mea cea mică de două mii. Şi acum iată, noi eram puternici, da, şi, de asemenea, aveam provizii din belşug aduse nouă.

7 Şi s-a întâmplat că era dorinţa noastră să purtăm o bătălie cu armata care era pusă ca să păzească oraşul Cumeni.

8 Şi acum, iată, îţi voi arăta ţie că noi curând ne-am înfăptuit dorinţa; da, cu forţa noastră puternică, sau cu o parte din forţa noastră puternică, noi am înconjurat în timp de noapte oraşul Cumeni, puţin înainte de timpul când ei trebuia să primească o încărcătură cu provizii.

9 Şi s-a întâmplat că noi am făcut tabără de jur-împrejurul oraşului timp de mai multe nopţi; dar noi am dormit pe săbiile noastre şi am ţinut gărzi pentru ca lamaniţii să nu vină noaptea şi să ne ucidă, ceea ce ei au încercat să facă de multe ori; dar de câte ori au încercat să facă aceasta, sângele lor a fost vărsat.

10 În sfârşit, proviziile lor au sosit şi ei erau gata să intre în oraş în timpul nopţii. Iar noi, în loc să fim lamaniţi, eram nefiţi; de aceea, noi i-am luat atât pe ei, cât şi proviziile lor.

11 Şi în ciuda faptului că lamaniţii erau lipsiţi de sprijinul lor în felul acesta, ei încă mai erau hotărâţi să păstreze oraşul; de aceea, devenise potrivit ca noi să luăm acele provizii şi să le trimitem în Iudea, iar pe prizonieri să-i trimitem în ţara lui Zarahemla.

12 Şi s-a întâmplat că n-au trecut multe zile înainte ca lamaniţii să înceapă să-şi piardă toate nădejdile de a căpăta adăpost; de aceea, ei au predat oraşul în mâinile noastre; şi astfel, noi am înfăptuit planurile noastre de a căpăta oraşul Cumeni.

13 Dar s-a întâmplat că prizonierii noştri erau atât de numeroşi încât, în ciuda numărului nostru enorm de mare, noi am fost forţaţi să ne folosim toată puterea ca să-i păstrăm sau să-i omorâm.

14 Căci iată, ei încercau să se revolte în număr mare şi să se lupte cu pietre şi cu bâte sau cu orice obiect pe care puteau pune mâna într-atât, încât noi am ucis mai mult de două mii dintre ei după ce ei s-au predat ca prizonieri de război.

15 De aceea, a devenit potrivit pentru noi ca să punem capăt vieţilor lor sau să-i păzim cu sabia în mână, până în vale la ţara lui Zarahemla; şi, de asemenea, proviziile noastre nu mai erau suficiente pentru oamenii noştri, ca să nu mai pomenim pe acelea pe care le luasem de la lamaniţi.

16 Şi acum, în acele împrejurări critice, a devenit o problemă foarte serioasă să se ia o hotărâre în legătură cu aceşti prizonieri de război; cu toate acestea, noi am hotărât să-i trimitem pe ei la vale în ţara lui Zarahemla; de aceea, noi am ales o parte dintre oamenii noştri şi le-am dat lor răspunderea prizonierilor noştri ca să-i ducă la vale în ţara lui Zarahemla.

17 Dar s-a întâmplat că în ziua următoare ei s-au întors. Şi acum iată, noi nu i-am întrebat pe ei despre prizonieri; căci iată, lamaniţii năvăliseră asupra noastră, iar ei se reîntorseseră la timp ca să ne salveze pe noi de a cădea în mâinile lor. Căci iată, Amoron trimisese în sprijinul lor un nou transport cu provizii, precum şi o numeroasă oştire de oameni.

18 Şi s-a întâmplat că acei oameni pe care noi îi trimisesem cu prizonierii sosiseră la timp ca să-i respingă pe aceştia, tocmai când ei erau gata să ne cucerească.

19 Dar iată, trupa mea cea mică de două mii şi şaizeci s-a luptat cu mare disperare; da, ei au fost curajoşi în faţa lamaniţilor şi au răspândit moarte printre toţi aceia care li s-au opus.

20 Şi în timp ce oştirea noastră, ceea ce mai rămăsese din ea, era gata să se predea în faţa lamaniţilor, iată, acei două mii şi şaizeci au fost viteji şi nedescurajaţi.

21 Da, şi ei s-au supus şi au avut grijă să execute fiecare cuvânt al poruncii întocmai; da, şi astfel lor li s-a întâmplat aşa după cum era credinţa lor; şi eu mi-am adus aminte de cuvintele despre care ei mi-au spus că amamele lor îi învăţaseră pe ei.

22 Şi acum iată, acestor fii ai mei, precum şi oamenilor acelora care fuseseră aleşi ca să-i conducă pe prizonieri, le datoram noi această mare victorie; căci ei au fost cei care i-au bătut pe lamaniţi; de aceea, ei au fost goniţi înapoi în oraşul lui Manti.

23 Iar noi ne-am păstrat oraşul nostru, Cumeni, şi nu am fost distruşi cu toţii de sabie; cu toate acestea, noi suferisem o mare pierdere.

24 Şi s-a întâmplat că după ce lamaniţii au fugit, eu am dat imediat porunci ca oamenii mei care fuseseră răniţi să fie luaţi dintre cei morţi şi am pus ca rănile lor să fie îngrijite.

25 Şi s-a întâmplat că erau două sute dintre cei două mii şi şaizeci ai mei care leşinaseră din cauza pierderii de sânge; cu toate acestea, potrivit bunătăţii lui Dumnezeu şi spre marea noastră mirare, precum şi spre bucuria întregii noastre oştiri, nu a fost anici măcar un suflet dintre ei care să fi pierit; da, şi, de asemenea, n-a fost nici un suflet dintre ei care să fi primit multe răni.

26 Şi acum, supravieţuirea lor era de uimire pentru întreaga noastră oştire, da, faptul că ei fuseseră cruţaţi în timp ce o mie dintre fraţii noştri fuseseră ucişi. Iar noi atribuim pe bună dreptate aceasta aputerii miraculoase a lui Dumnezeu, datorită bcredinţei lor nespus de mari în ceea ce fuseseră ei învăţaţi să creadă—şi anume că era un Dumnezeu drept şi că toţi cei care nu se îndoiau de aceasta erau cruţaţi prin puterea Lui minunată.

27 Acum, aceasta era credinţa acestora despre care eu am vorbit; ei sunt tineri, iar minţile lor sunt curajoase; şi ei şi-au pus încrederea lor în Dumnezeu, întotdeauna.

28 Şi acum s-a întâmplat că după ce noi am îngrijit astfel pe răniţii noştri şi ne-am îngropat morţii, precum şi pe morţii lamaniţilor, care erau numeroşi, iată, noi l-am întrebat pe Ghid despre prizonierii cu care ei începuseră să se ducă la vale către ţara lui Zarahemla.

29 Acum, Ghid era căpitanul-şef peste trupa care fusese numită să-i păzească pe aceştia pe drumul la vale către acel ţinut.

30 Şi acum, acestea sunt cuvintele pe care Ghid le-a spus către mine: Iată, noi am început să mergem la vale către ţara lui Zarahemla împreună cu prizonierii noştri. Şi s-a întâmplat că noi ne-am întâlnit cu spionii armatelor noastre care fuseseră trimişi ca să observe tabăra lamaniţilor.

31 Şi ei au strigat către noi, zicând—Iată, oştirile lamaniţilor mărşăluiesc către oraşul lui Cumeni; şi iată, ei vor năvăli asupra lor, da, şi-i vor distruge pe oamenii noştri.

32 Şi s-a întâmplat că prizonierii noştri au auzit strigătele lor, ceea ce i-a făcut pe ei să capete curaj; şi s-au ridicat în răzvrătire împotriva noastră.

33 Şi s-a întâmplat că din cauza răzvrătirii lor, noi am făcut ca săbiile noastre să cadă asupra lor. Şi s-a întâmplat că ei s-au aruncat ca unul singur asupra săbiilor noastre; şi, făcând astfel, cei mai mulţi dintre ei au fost ucişi; iar cei rămaşi dintre ei au scăpat şi au fugit de la noi.

34 Şi iată, atunci când au fugit şi nu am putut să-i prindem, noi am început să mărşăluim repede către oraşul Cumeni; şi iată, am ajuns la timp ca să-i ajutăm pe fraţii noştri în apărarea oraşului.

35 Şi iată, noi suntem iarăşi eliberaţi din mâinile duşmanilor noştri. Şi binecuvântat este numele lui Dumnezeu; căci iată, El este Acela care ne-a salvat pe noi; da, care a făcut acest lucru mare pentru noi.

36 Acum s-a întâmplat că atunci când eu, Helaman, am auzit aceste cuvinte ale lui Ghid, eu am fost plin de o bucurie nespusă datorită bunătăţii lui Dumnezeu pentru apărarea noastră, pentru ca noi să nu pierim; da, şi eu cred că sufletele acelora care au fost ucişi au aintrat în odihna Dumnezeului lor.

◀

6a

Alma 53:16–18.

◀

21a

Alma 56:47–48.

◀

25a

Alma 56:56.

◀

26a

GS Putere.

◀

b

GS Credinţă.

◀

36a

Alma 12:34.

Capitolul 58

Helaman, Ghid şi Teomner capturează oraşul Manti printr-un vicleşug—Lamaniţii se retrag—Fiii poporului lui Amon sunt salvaţi în timp ce ei rămân neclintiţi în apărarea libertăţii şi a credinţei lor. Circa 63–62 î.H.

1 Şi iată, acum s-a întâmplat că scopul nostru următor era să căpătăm oraşul lui Manti; dar iată, nu a fost nici o posibilitate ca noi să-i alungăm pe ei din oraş cu trupele noastre mici. Căci iată, ei îşi aduceau aminte de ceea ce noi făcusem până atunci; de aceea, noi nu puteam să-i aamăgim pe ei afară din fortăreţele lor.

2 Şi ei erau atât de numeroşi faţă de oştirea noastră încât noi nu am îndrăznit să înaintăm şi să-i atacăm pe ei în fortăreţele lor.

3 Da, şi a devenit potrivit ca noi să-i folosim pe oamenii noştri pentru ca să păstrăm acele părţi din ţară pe care noi le recăpătasem dintre stăpânirile noastre; de aceea, devenise potrivit ca noi să aşteptăm pentru ca să primim mai multe întăriri din ţara lui Zarahemla, precum şi o nouă încărcătură cu provizii.

4 Şi s-a întâmplat că eu am trimis astfel un ambasador către guvernatorul ţării noastre ca să-l informez pe el despre treburile poporului nostru. Şi s-a întâmplat că noi am aşteptat ca să primim provizii şi întăriri din ţara lui Zarahemla.

5 Dar iată, aceasta ne-a fost nouă numai de puţin folos; căci lamaniţii, de asemenea, primeau întăriri mari de la o zi la alta, precum şi multe provizii; şi acestea erau împrejurările în care ne aflam noi în această perioadă de timp.

6 Iar lamaniţii năvăleau din când în când asupra noastră, fiind hotărâţi să ne distrugă prin vicleşuguri; cu toate acestea, noi nu am putut să ne ducem la luptă împotriva lor din cauza ascunzişurilor şi a fortăreţelor lor.

7 Şi s-a întâmplat că noi am aşteptat în aceste împrejurări grele, timp de multe luni, chiar până când era cât pe ce să murim de foame.

8 Dar s-a întâmplat că noi am primit alimente, care au fost păzite de o oştire de două mii de oameni trimişi în ajutorul nostru; şi acesta era tot ajutorul pe care l-am primit, ca să ne apărăm pe noi înşine şi patria noastră de la căderea în mâinile duşmanilor noştri, da, ca să ne luptăm cu un duşman care era nenumărat de mare.

9 Şi acum, pricina acestei încurcături, sau pricina pentru care ei nu ne-au trimis mai multe întăriri, noi nu o cunoaştem; de aceea, noi eram supăraţi şi plini de teamă ca nu cumva prin orice mijloace judecata lui Dumnezeu să nu vină asupra ţării noastre, pentru subjugarea şi distrugerea noastră totală.

10 De aceea, noi ne-am revărsat sufletele noastre în rugăciune către Dumnezeu, pentru ca El să ne întărească şi să ne elibereze din mâinile duşmanilor noştri, da, şi, de asemenea, să ne dea nouă putere ca să putem să ne apărăm oraşele noastre şi pământurile noastre şi avuţiile noastre pentru sprijinul poporului nostru.

11 Da, şi s-a întâmplat că Domnul Dumnezeul nostru ne-a vizitat pe noi cu asigurarea că El ne va elibera; da, într-atât, încât El a vorbit cuvinte aducătoare de pace către sufletele noastre şi ne-a adus nouă multă credinţă şi a făcut ca noi să nădăjduim că vom fi eliberaţi de El.

12 Şi noi am căpătat curaj cu forţele noastre mici pe care le primisem; şi am fost fermi hotărâţi să-i cucerim pe duşmanii noştri şi să ne apăstrăm pământurile noastre şi bunurile noastre şi nevestele noastre şi copiii noştri şi cauza blibertăţii noastre.

13 Şi astfel, noi ne-am dus cu toată puterea noastră împotriva lamaniţilor care erau în oraşul lui Manti; şi ne-am instalat corturile la marginea pustiului, care era lângă oraş.

14 Şi s-a întâmplat că în ziua următoare, atunci când lamaniţii au văzut că noi eram la graniţele de lângă pustiul care era lângă oraş, ei şi-au trimis spionii de jur-împrejurul nostru, pentru ca să descopere numărul nostru şi puterea oştirii noastre.

15 Şi s-a întâmplat că atunci când ei au văzut că noi nu eram puternici, după numărul nostru, şi temându-se că noi le vom tăia lor drumul către ajutoarele lor, dacă nu vor năvăli să se bată împotriva noastră şi să ne omoare şi, de asemenea, crezând că ei puteau să ne distrugă cu uşurinţă cu oştirile lor numeroase, ei au început să facă pregătiri ca să năvălească asupra noastră în bătălie.

16 Şi atunci când noi am văzut că ei făceau pregătiri ca să năvălească împotriva noastră, iată, eu am făcut ca Ghid, împreună cu un număr mic de oameni, să se strecoare în ascuns în pustiu şi, de asemenea, ca şi Teomner împreună cu un număr mic de oameni să se strecoare în ascuns în pustiu.

17 Acum, Ghid şi oamenii lui erau în partea dreaptă, iar ceilalţi erau în partea stângă; şi atunci când ei s-au strecurat astfel în ascuns, iată, eu am rămas împreună cu restul oştirii mele în acelaşi loc în care noi ne instalasem corturile de la început, până când lamaniţii ar fi ieşit la luptă.

18 Şi s-a întâmplat că lamaniţii au ieşit împreună cu oştirile lor numeroase împotriva noastră. Şi atunci când ei au venit şi erau cât pe ce să năvălească asupra noastră cu săbiile, eu am făcut ca oamenii mei, aceia care erau cu mine, să se retragă în pustiu.

19 Şi s-a întâmplat că lamaniţii ne-au urmărit cu mare repeziciune, căci ei doreau foarte mult să ne cucerească şi să ne ucidă; de aceea, ei ne-au urmărit pe noi în pustiu; iar noi am trecut printre Ghid şi Teomner, în aşa fel încât ei nu au fost descoperiţi de către lamaniţi.

20 Şi s-a întâmplat că atunci când lamaniţii au trecut sau când oştirea a trecut, atunci Ghid şi Teomner s-au ridicat din locurile lor secrete şi le-au tăiat drumul spionilor lamaniţilor pentru ca ei să nu poată să se reîntoarcă în oraş.

21 Şi s-a întâmplat că atunci când ei le-au retezat lor drumul, ei au fugit către oraş şi au căzut peste străjile care fuseseră lăsate ca să păzească, în aşa fel încât ei i-au distrus pe aceştia şi au pus stăpânire pe oraş.

22 Acum, aceasta s-a întâmplat pentru că lamaniţii au îngăduit ca întreaga lor oştire, în afară numai de câteva străji, să fie dusă în rătăcire în pustiu.

23 Şi s-a întâmplat că Ghid şi Teomner au căpătat în felul acesta stăpânire peste întăriturile lor. Şi s-a întâmplat că noi ne-am dus în drumul nostru, după ce călătorisem mult prin pustiu către ţara lui Zarahemla.

24 Iar atunci când lamaniţii au văzut că ei mărşăluiau înspre ţara lui Zarahemla, ei au fost nespus de înfricoşaţi ca nu cumva să fi fost un plan pentru ca ei să fie duşi către distrugere; de aceea, au început iarăşi să se retragă în pustiu, da, şi anume înapoi pe acelaşi drum pe care veniseră.

25 Şi iată, era noapte şi ei şi-au pus corturile, căci căpitanii-şefi ai lamaniţilor credeau că nefiţii erau obosiţi din cauza marşului lor; şi crezând că ei alungaseră întreaga lor oştire, de aceea, nu s-au gândit de loc la oraşul lui Manti.

26 Acum, s-a întâmplat că atunci când s-a lăsat noaptea, eu am făcut ca oamenii mei să nu doarmă, ci să înainteze în marş pe alt drum către ţara lui Manti.

27 Şi din cauza marşului acestuia al nostru în timp de noapte, iată, în ziua următoare noi eram dincolo de lamaniţi în aşa fel încât noi am ajuns înaintea lor în oraşul lui Manti.

28 Şi astfel s-a întâmplat că prin acest şiretlic noi am pus stăpânire pe oraşul lui Manti fără vărsare de sânge.

29 Şi s-a întâmplat că atunci când oştirile lamaniţilor au ajuns lângă oraş şi au văzut că noi eram pregătiţi să-i întâlnim, au fost nespus de uimiţi şi loviţi de o mare frică într-atât, încât au fugit în pustiu.

30 Da, şi s-a întâmplat că oştirile lamaniţilor au fugit din toată această parte a ţării. Dar iată, ei au luat cu ei pe multe femei şi copii afară din ţară.

31 Şi aacele oraşe care fuseseră ocupate de lamaniţi, toate sunt acum în stăpânirea noastră; iar părinţii noştri şi femeile noastre şi copiii noştri se reîntorc la casele lor, în afară de cei care au fost luaţi prizonieri şi duşi afară de către lamaniţi.

32 Dar iată, oştirile noastre sunt mici pentru ca să apere un număr atât de mare de oraşe şi avuţii atât de mari.

33 Dar iată, noi credem în Dumnezeul nostru care ne-a dat nouă victorii asupra acelor ţinuturi într-atât, încât noi am căpătat acele oraşe şi acele pământuri care erau ale noastre.

34 Acum, noi nu cunoaştem pricina pentru care guvernul nu ne dă nouă mai multă putere; şi nici acei oameni care au năvălit la noi nu cunosc pricina pentru care noi nu am primit putere mai mare.

35 Iată, noi nu ştim decât că voi nu aveţi succes şi că voi v-aţi retras forţele în acel colţ de ţară; dacă este aşa, atunci noi nu vrem să cârtim.

36 Şi dacă nu este aşa, atunci iată, noi ne temem că este o adezbinare în guvern şi de aceea nouă nu ni s-au trimis mai mulţi oameni în ajutor; căci noi ştim că ei sunt mai mulţi decât aceia pe care ni i-au trimis.

37 Dar iată, aceasta nu are nici o importanţă—noi avem încredere că Dumnezeu ne va aelibera, în ciuda slăbiciunii oştirilor noastre, da, şi ne va elibera din mâinile duşmanilor noştri.

38 Iată, acesta este cel de-al douăzeci şi nouălea an, către sfârşitul lui, şi noi suntem în posesia pământurilor noastre; iar lamaniţii au fugit în ţara lui Nefi.

39 Iar aceia dintre fiii oamenilor lui Amon despre care eu am vorbit cu atâta laudă sunt cu mine în oraşul lui Manti; iar Domnul i-a sprijinit pe ei şi i-a păzit ca să nu cadă sub sabie într-atât, încât nici măcar aun suflet nu a fost ucis.

40 Dar iată, ei au primit multe răni; cu toate acestea, au stat neclintiţi în acea alibertate prin care Dumnezeu i-a făcut pe ei liberi; şi ei sunt riguroşi în a-şi aminti de Domnul, Dumnezeul lor în fiecare zi; da, ei sunt atenţi, continuu, la păstrarea statutelor Lui şi a judecăţilor Lui şi a poruncilor Lui; iar credinţa lor în profeţiile despre ceea ce va veni este puternică.

41 Şi acum, fratele meu preaiubit, Moroni, fie ca Domnul Dumnezeul nostru, care ne-a mântuit pe noi şi ne-a eliberat pe noi, să te păstreze pe tine întotdeauna în prezenţa Sa; da, şi fie ca El să favorizeze acest popor, în aşa fel încât voi să aveţi succes în căpătarea tuturor avuţiilor pe care lamaniţii le-au luat de la noi, care erau pentru sprijinul nostru. Şi acum, iată, eu termin epistola mea. Eu sunt Helaman, fiul lui Alma.

◀

1a

Alma 52:21; 56:30.

◀

12a

Alma 46:12–13; Morm. 2:23.

◀

b

GS Liber, libertate.

◀

31a

Alma 56:14.

◀

36a

Alma 61:1–5.

◀

37a

2 Regi 17:38–39.

◀

39a

Alma 56:56.

◀

40a

GS Liber, libertate.

Capitolul 59

Moroni îi cere lui Pahoran să întărească forţele lui Helaman—lamaniţii cuceresc oraşul Nefiha—Moroni este furios pe guvern. Circa 62 î.H.

1 Acum, s-a întâmplat în cel de al treizecilea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi, după ce Moroni a primit şi a citit aepistola lui Helaman, că el a fost nespus de bucuros datorită prosperităţii, da, a succesului nespus de mare pe care Helaman îl avusese, căpătând acele pământuri care fuseseră pierdute.

2 Da, şi el a făcut cunoscut către întregul său popor, în tot ţinutul dimprejur, în partea aceea unde era el, că şi ei trebuia să se bucure.

3 Şi s-a întâmplat că el a trimis imediat o aepistolă către bPahoran, dorind ca el să-i facă pe oameni să se adune laolaltă ca să-l întărească pe Helaman sau pe oştirile lui Helaman, într-atât, încât el să poată cu uşurinţă să apere acea parte a ţării pe care el o cucerise cu succes într-un chip atât de miraculos.

4 Şi s-a întâmplat că atunci când Moroni a trimis această epistolă către ţara lui Zarahemla, el a început iarăşi să facă un plan ca să poată căpăta restul acelor posesiuni şi oraşe pe care lamaniţii le luaseră de la ei.

5 Şi s-a întâmplat că în timp ce Moroni făcea astfel pregătiri să meargă la bătălie împotriva lamaniţilor, iată, oamenii lui Nefiha, care erau adunaţi laolaltă din oraşul lui Moroni şi din oraşul lui Lehi şi din oraşul lui Morianton, au fost atacaţi de către lamaniţi.

6 Da, chiar şi aceia care fuseseră forţaţi să fugă din ţara lui Manti, precum şi din ţinutul dimprejur, veniseră şi se uniseră cu lamaniţii în această parte a ţării.

7 Şi astfel, ei fiind nespus de numeroşi, da, şi primind întăriri în fiecare zi, la porunca lui Amoron, au mers înainte împotriva poporului lui Nefiha şi au început să-i măcelărească pe aceştia într-un măcel foarte mare.

8 Iar oştirile lor erau atât de numeroase, încât cei rămaşi dintre oamenii lui Nefiha au fost forţaţi să fugă din faţa lor; şi ei chiar au venit şi s-au unit cu armata lui Moroni.

9 Şi acum, cum Moroni credea că trebuia să fie oameni trimişi în oraşul lui Nefiha ca să-i ajute pe oameni să păstreze oraşul şi ştiind că era mai uşor ca oraşul să fie apărat să nu cadă în mâinile lamaniţilor decât să-l recaptureze de la ei, el a crezut că era mai uşor pentru ei să păstreze acel oraş.

10 De aceea, el şi-a păstrat toată forţa ca să apere acele locuri pe care el le recucerise.

11 Şi acum, când Moroni a văzut că oraşul lui Nefiha a fost pierdut, el a fost foarte supărat şi a început să se întrebe, din cauza ticăloşiei poporului, dacă nu cumva ei vor cădea în mâinile fraţilor lor.

12 Acum, acesta a fost cazul cu toţi căpitanii-şefi ai lui. Ei s-au îndoit şi, de asemenea, s-au minunat din cauza ticăloşiei poporului; şi aceasta din cauza succesului lamaniţilor asupra lor.

13 Şi s-a întâmplat că Moroni a fost furios pe guvern din cauza aindiferenţei sale în ceea ce privea libertatea ţării lor.

◀

1a

Alma 56:1.

◀

3a

Alma 60:1–3.

◀

b

Alma 50:40.

◀

13a

Alma 58:34; 61:2–3.

Capitolul 60

Moroni se plânge lui Pahoran despre neglijarea armatelor de către guvern—Domnul îngăduie ca cei drepţi să fie ucişi—Nefiţii trebuie să-şi folosească toată puterea şi mijloacele lor pentru ca să se elibereze de duşmani—Moroni ameninţă să lupte împotriva guvernului dacă nu li se dă ajutor armatelor sale. Circa 62 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că el a scris iarăşi către guvernatorul ţării, care era Pahoran; şi acestea sunt cuvintele pe care el le-a scris, zicând: Iată, eu adresez epistola mea către Pahoran, în oraşul lui Zarahemla, care este judecător aşef şi guvernator peste ţară, precum şi către toţi aceia care au fost aleşi de acest popor ca să guverneze şi să conducă treburile acestui război.

2 Căci iată, eu am să le spun ceva, într-un fel de condamnare; căci iată, voi înşivă ştiţi că aţi fost numiţi pentru ca să adunaţi laolaltă oameni şi să-i înarmaţi cu săbii şi cu paloşe şi cu tot felul de arme de război de toate felurile şi să-i trimiteţi împotriva lamaniţilor, în orice parte pe unde aceştia ar veni în ţara noastră.

3 Şi acum iată, îţi spun ţie că eu însumi, precum şi oamenii mei şi, de asemenea, Helaman şi oamenii lui, am suferit nespus de multe suferinţe; da, până şi foame, sete şi oboseală şi tot felul de suferinţe de toate felurile.

4 Dar iată, dacă acestea ar fi singurele suferinţe pe care le-am avut, atunci noi nu am cârti şi nici nu ne-am plânge.

5 Dar iată, mare a fost măcelul printre oamenii noştri; da, mii au căzut sub sabie, în timp ce ar fi putut să fie altfel dacă voi aţi fi dat oştirilor noastre destulă putere şi ajutor pentru ei. Da, mare a fost neglijenţa voastră faţă de noi.

6 Şi acum iată, noi dorim să cunoaştem pricina acestei nespus de mari neglijenţe; da, noi dorim să cunoaştem pricina stării voastre de nepăsare.

7 Puteţi voi să vă gândiţi să staţi pe tronurile voastre într-o stare de încremenire nepăsătoare, în timp ce duşmanii voştri împrăştie lucrarea morţii printre voi? Da, în timp ce ei ucid pe mii dintre fraţii voştri—

8 Da, chiar şi aceia care s-au uitat în sus către voi pentru protecţie, da, v-au pus pe voi într-o poziţie din care voi aţi fi putut să-i ajutaţi pe ei, da, voi aţi fi putut să le trimiteţi lor oştiri, să-i întăriţi pe ei şi să salvaţi mii dintre ei de la căderea sub sabie.

9 Dar iată, aceasta nu este totul—voi aţi refuzat să le daţi lor din proviziile voastre într-atât, încât mulţi dintre ei au luptat şi şi-au sângerat vieţile din cauza dorinţelor mari pe care ei le-au avut pentru bunăstarea acestui popor; da, şi ei au făcut aceasta atunci când erau gata să apiară de foame din cauza neglijenţei voastre nespus de mari faţă de ei.

10 Şi acum, fraţii mei preaiubiţi—căci voi ar trebui să fiţi iubiţi; da, şi voi ar trebui să munciţi cu mai multă sârguinţă pentru bunăstarea şi libertatea acestui popor; dar iată, voi i-aţi neglijat pe ei atât de mult, încât sângele multor mii va veni asupra capului vostru pentru răzbunare; da, căci lui Dumnezeu îi erau cunoscute toate strigătele şi suferinţele lor—

11 Iată, aţi putut voi să credeţi că puteaţi să staţi pe tronurile voastre şi că datorită bunătăţii fără margini a lui Dumnezeu voi puteaţi să nu faceţi nimic şi totuşi El v-ar fi eliberat pe voi? Iată, dacă voi aţi crezut aceasta, atunci aţi crezut în zadar.

12 aCredeţi voi că, deoarece atât de mulţi dintre fraţii voştri au fost ucişi, aceasta este din cauza ticăloşiei lor? Vă zic eu vouă, dacă voi aţi crezut aceasta, atunci voi aţi crezut în zadar; căci, vă spun eu vouă, mulţi sunt aceia care au căzut sub sabie; şi iată, aceasta este condamnarea voastră;

13 Căci Domnul a îngăduit ca cei adrepţi să fie ucişi, în aşa fel încât dreptatea şi judecata Lui să se abată asupra celor păcătoşi; de aceea, voi nu trebuie să credeţi că cei drepţi sunt pierduţi pentru că sunt ucişi; dar iată, ei intră în odihna Domnului, Dumnezeului lor.

14 Şi acum iată, vă spun eu vouă, mă tem nespus de mult că judecăţile lui Dumnezeu vor veni asupra acestui popor din cauza indolenţei lui, da, şi anume din cauza indolenţei guvernului nostru şi a neglijenţei sale nespus de mari faţă de fraţii lor, da, faţă de aceia care au fost ucişi.

15 Căci, dacă nu ar fi fost aticăloşia care a început întâi în capul nostru, noi am fi putut rezista duşmanilor noştri, iar ei nu ar fi putut să câştige putere asupra noastră.

16 Da, dacă nu ar fi fost pentru arăzboiul care a izbucnit între noi înşine; da, dacă nu ar fi fost pentru aceşti bregalişti, din cauza cărora a fost atât de multă vărsare de sânge printre noi; da, la timpul acela noi aveam conflicte între noi înşine; dacă noi ne-am fi unit puterile aşa cum făcusem până atunci; da, dacă nu ar fi fost pentru dorinţa de putere şi autoritate pe care acei regalişti doreau să o aibă asupra noastră; dacă ei ar fi fost credincioşi cauzei libertăţii noastre şi dacă s-ar fi unit cu noi şi dacă ar fi mers înainte împotriva duşmanilor noştri, în loc să-şi ia săbiile împotriva noastră, ceea ce a fost pricina unei vărsări de sânge atât de mari printre noi; da, dacă noi am fi mers înainte împotriva lor, cu puterea Domnului, noi am fi putut să-i împrăştiem pe duşmanii noştri, căci lucrul acesta ar fi fost făcut în acord cu îndeplinirea cuvântului Lui.

17 Dar iată, acum lamaniţii vin asupra noastră, punând stăpânire pe pământurile noastre; şi ei îi ucid pe oamenii noştri cu sabia, da, femeile noastre şi copiii noştri; şi, de asemenea, îi iau pe ei robi, făcându-i să sufere tot felul de suferinţe; şi aceasta din cauza ticăloşiei mari a acelora care caută putere şi autoritate, da, şi anume a acelor regalişti.

18 Dar de ce aş mai spune eu despre acest lucru? Căci noi nu ştim dacă nu cumva chiar voi înşivă căutaţi autoritate. Noi nu ştim dacă nu cumva voi înşivă sunteţi trădători ai patriei voastre.

19 Ori, este adevărat că voi ne-aţi neglijat pe noi pentru că voi sunteţi în inima ţării noastre şi sunteţi înconjuraţi de siguranţă, că voi nu aţi pus ca să ni se trimită nouă mâncare şi, de asemenea, oameni ca să ne întărească oştirile noastre?

20 Aţi uitat voi poruncile Domnului, Dumnezeului vostru? Da, aţi uitat voi robia strămoşilor voştri? Aţi uitat voi de cât de multe ori am fost eliberaţi din mâinile duşmanilor noştri?

21 Sau credeţi voi că Domnul încă ne va mai elibera pe noi, atunci când noi şedem pe tronurile noastre şi nu ne folosim de mijloacele pe care Domnul ni le-a dat nouă?

22 Da, veţi şedea voi în lenevie, în timp ce sunteţi înconjuraţi de mii, da, de zeci de mii, care, de asemenea, stau în lenevie, în timp ce mii în jurul vostru, la graniţele ţării, cad sub sabie, da, răniţi şi sângerând?

23 Credeţi voi că Dumnezeu va privi la voi ca la nişte oameni fără de păcat, în timp ce voi staţi nemişcaţi şi priviţi la aceste lucruri? Iată, vă zic eu vouă: Nu. Acum, aş vrea ca voi să vă aduceţi aminte că Dumnezeu a spus că vasul trebuie să fie curăţat mai întâi pe adinăuntru, iar apoi vasul trebuie, de asemenea, să fie curăţat pe dinafară.

24 Şi acum, dacă voi nu vă pocăiţi pentru ceea ce aţi făcut şi dacă nu începeţi să vă ridicaţi şi să vă mişcaţi şi să trimiteţi mâncare şi oameni către noi şi către Helaman, pentru ca el să poată să sprijine acele părţi ale ţării pe care le-a recâştigat şi pentru ca noi să putem, de asemenea, să recâştigăm ceea ce a mai rămas din posesiunile noastre în aceste regiuni, iată, atunci va fi potrivit ca noi să nu ne mai luptăm cu lamaniţii până când nu vom curăţa vasul nostru pe dinăuntru, da, chiar capul cel mare al guvernului nostru.

25 Şi dacă voi nu îmi aprobaţi epistola şi nu veniţi şi nu-mi arătaţi un adevărat aspirit de libertate şi dacă nu vă străduiţi să ne întăriţi şi să ne fortificaţi oştirile noastre şi să le daţi lor mâncare pentru sprijinul lor, atunci iată, eu voi lăsa o parte dintre oamenii mei cei liberi ca să apere această parte a ţării noastre şi voi lăsa puterea şi binecuvântarea lui Dumnezeu asupra lor, pentru ca nici o altă putere să nu poată acţiona împotriva lor—

26 Şi aceasta datorită credinţei lor nespus de mari şi a răbdării lor mari în mijlocul suferinţelor lor—

27 Şi voi veni la voi; şi dacă va exista vreunul dintre voi care are dorinţă de libertate, da, dacă va mai fi rămas măcar o scânteie de libertate, iată, eu voi aţâţa răscoale printre voi, chiar până când cei care au dorinţa să uzurpe puterea şi autoritatea vor fi nimiciţi.

28 Da, iată, eu nu mă tem de puterea sau de autoritatea voastră, ci aDumnezeul meu este Acela de care eu mă tem; şi potrivit poruncilor Lui îmi iau eu sabia ca să apăr cauza patriei mele; şi din cauza de nedreptăţii voastre am suferit noi o pierdere atât de mare.

29 Iată, a venit timpul, da, timpul a venit când, dacă voi nu vă puneţi în mişcare cu repeziciune pentru apărarea patriei voastre şi a celor mici ai voştri, atunci asabia dreptăţii va atârna deasupra voastră; da, şi ea va cădea asupra voastră şi se va abate chiar până la distrugerea voastră totală.

30 Iată, eu aştept ajutor de la voi; şi dacă nu ne daţi ajutor, iată, eu voi veni la voi, chiar în ţara lui Zarahemla, şi vă voi lovi cu sabia într-atât, încât nu veţi mai avea putere să frânaţi progresul acestui popor, în cauza noastră pentru libertate.

31 Căci iată, Domnul nu va îngădui ca voi să trăiţi şi să vă întăriţi în nedreptatea voastră, pentru ca să distrugeţi poporul Lui cel drept.

32 Iată, puteţi voi să credeţi că Domnul vă va cruţa pe voi şi va veni cu judecată împotriva lamaniţilor, atunci când tradiţia strămoşilor lor este aceea care a pricinuit ura lor, da, şi aceasta a fost dublată de aceia care au fost disidenţi dintre noi, în timp ce nedreptatea voastră este din cauza dragostei voastre pentru glorie şi pentru lucrurile deşarte ale lumii?

33 Voi ştiţi că încălcaţi legile lui Dumnezeu; şi voi ştiţi că le călcaţi pe acestea în picioare. Iată, Domnul mi-a spus: Dacă aceia pe care voi i-aţi numit guvernatorii voştri nu se pocăiesc de păcatele şi de nedreptăţile lor, atunci voi va trebui să vă duceţi să vă luptaţi împotriva lor.

34 Şi acum iată, eu, Moroni, sunt forţat, potrivit legământului pe care l-am făcut ca să păstrez poruncile lui Dumnezeu; de aceea, eu doresc ca voi să respectaţi cuvântul lui Dumnezeu şi să trimiteţi cu grabă către mine provizii şi oameni, precum şi către Helaman.

35 Şi iată, dacă voi nu veţi face aceasta, atunci eu voi veni către voi cu grabă; căci iată, Dumnezeu nu va îngădui ca noi să pierim de foame; de aceea, El ne va da nouă din mâncarea voastră, chiar dacă aceasta se va întâmpla prin sabie. Acum vedeţi să îndepliniţi cuvântul lui Dumnezeu.

36 Iată, eu sunt Moroni, căpitanul-şef al vostru. Eu nu acaut putere, ci caut ca s-o dobor pe aceasta. Eu nu caut onoarea lumii, ci slava Dumnezeului meu, precum şi libertatea şi bunăstarea patriei mele. Şi astfel îmi închei eu epistola.

◀

1a

Alma 50:39–40.

◀

9a

Alma 58:7.

◀

12a

Luca 13:1–5.

◀

13a

Alma 14:10–11; D&L 42:46–47.

◀

15a

Alma 51:9, 13.

◀

16a

Alma 51:16–19.

◀

b

Alma 51:5, 8.

◀

23a

Mat. 23:25–26.

◀

25a

Alma 51:6; 61:15.

◀

28a

Fapte 5:26–29.

◀

29a

Hel. 13:5; 3 Ne. 2:19.

◀

36a

D&L 121:39–42.

Capitolul 61

Pahoran îi spune lui Moroni despre insurecţia şi răzvrătirea împotriva guvernului—Regaliştii ocupă Zarahemla şi sunt în uniune cu lamaniţii—Pahoran cere ajutor militar împotriva rebelilor. Circa 62 î.H.

1 Iată, acum s-a întâmplat că scurt timp după ce Moroni trimisese epistola sa către guvernatorul şef, el a primit o epistolă de la aPahoran, guvernatorul şef. Şi acestea sunt cuvintele pe care le-a primit:

2 Eu, Pahoran, care sunt guvernatorul şef al acestei ţări, trimit aceste cuvinte lui Moroni, căpitanul şef al armatei. Iată, îţi spun ţie, Moroni, că nu mă bucur de asuferinţele tale mari, da, şi aceasta îmi întristează sufletul.

3 Dar iată, există unii care se bucură de suferinţele voastre, da, într-atât, încât s-au ridicat în rebeliune împotriva mea, precum şi a acelora dintre oamenii mei care sunt oameni aliberi, da, iar aceia care s-au ridicat sunt foarte numeroşi.

4 Iar aceia care au căutat să-mi ia scaunul de judecată, aceia sunt pricina acestei nedreptăţi mari; căci ei au folosit multe linguşeli şi au dus în rătăcire inimile multor oameni, ceea ce va fi pricina unor mari suferinţe printre noi; ei au împiedicat ca proviziile noastre să fie trimise şi i-au intimidat pe oamenii noştri liberi pentru ca aceştia să nu vină la voi.

5 Şi iată, ei m-au alungat pe mine din faţa lor, iar eu am fugit în ţara lui Ghedeon împreună cu atât de mulţi oameni cât a fost posibil să obţin.

6 Şi iată, am trimis o veste prin această parte a ţării; şi iată, ei se adună în cete mari pe lângă noi zilnic, cu armele lor, pentru apărarea patriei lor şi a alibertăţii lor, precum şi pentru ca să răzbune nedreptăţile care ne-au fost făcute.

7 Şi ei au venit la noi aşa încât cei care s-au ridicat în răzvrătire împotriva noastră sunt învinşi, da, într-atât, încât ei se tem de noi şi nu îndrăznesc să iasă afară împotriva noastră ca să se bată.

8 Ei au pus stăpânire pe ţară sau pe oraşul lui Zarahemla; au numit un rege peste ei, iar acesta i-a trimis o scrisoare regelui lamaniţilor prin care a intrat într-o alianţă cu el; în care alianţă el a fost de acord ca să păstreze oraşul lui Zarahemla, ceea ce a crezut că-i va face pe lamaniţi să cucerească restul ţării, iar el să fie pus rege peste acest popor atunci când ei vor fi cuceriţi de lamaniţi.

9 Şi acum, în epistola ta, m-ai criticat pe mine, dar aceasta nu are nici o importanţă; eu nu sunt mânios, ci mă bucur de mărinimia inimii tale. Eu, Pahoran, nu caut putere decât numai ca să-mi păstrez scaunul de judecată pentru ca să apăr drepturile şi libertăţile poporului meu. Sufletul meu stă neclintit în acea libertate în care Dumnezeul nostru ne-a făcut pe noi aliberi.

10 Şi acum, iată, noi ne vom împotrivi ticăloşiei, chiar până la vărsare de sânge. Noi nu vom vărsa sângele lamaniţilor dacă ei vor rămâne în ţara lor.

11 Nu vom vărsa sângele fraţilor noştri dacă ei nu se vor ridica în răzvrătire şi dacă nu vor lua sabia împotriva noastră.

12 Noi ne vom supune jugului sclaviei, dacă lucrul acesta ar fi cerut de către dreptatea lui Dumnezeu sau dacă El ne-ar porunci s-o facem.

13 Dar iată, El nu ne va porunci să ne supunem pe noi înşine duşmanilor noştri, ci să ne punem anădejdea în El, iar El ne va elibera.

14 De aceea, fratele meu preaiubit, Moroni, să ne aîmpotrivim răului, iar oricărui rău căruia noi nu putem să ne împotrivim prin cuvânt, cum ar fi răzvrătirile şi neînţelegerile, să ne împotrivim lor cu săbiile noastre pentru ca să ne putem păstra libertatea, pentru ca să ne putem bucura de privilegiul cel mare al Bisericii noastre şi în cauza Mântuitorului şi Dumnezeului nostru.

15 De aceea, vino la mine cu grabă, împreună cu câţiva dintre oamenii tăi şi lasă-i pe ceilalţi în seama lui Lehi şi a lui Teancum; dă-le lor puterea să ducă războiul în acea parte a ţării, în acord cu aSpiritul lui Dumnezeu care este, de asemenea, spiritul libertăţii care este în ei.

16 Iată, eu le-am trimis ceva provizii pentru ca ei să nu piară până când tu vei veni la mine.

17 Adună laolaltă oricât de multă forţă poţi în timpul drumului tău încoace, iar noi ne vom duce în grabă împotriva acelor disidenţi, în puterea Dumnezeului nostru, în acord cu credinţa care este în noi.

18 Şi vom pune noi stăpânire pe oraşul lui Zarahemla pentru ca să putem obţin mai multe alimente ca să le trimitem lui Lehi şi lui Teancum; da, vom merge noi împotriva lor în puterea Domnului şi vom pune capăt la această mare nedreptate.

19 Şi acum, Moroni, eu mă bucur de primirea scrisorii tale, căci am fost întrucâtva îngrijorat în legătură cu ceea ce noi trebuia să facem, dacă ar fi drept din partea noastră să mergem împotriva fraţilor noştri.

20 Dar tu ai spus că dacă ei nu se pocăiesc, atunci Domnul ţi-a poruncit ţie să mergi împotriva lor.

21 Vezi să-i aîntăreşti pe Lehi şi pe Teancum în Domnul; spune-le lor să nu se teamă, căci Dumnezeu îi va elibera pe ei, da, şi, de asemenea, pe toţi aceia care stau neclintiţi în acea libertate prin care Dumnezeu i-a făcut pe ei liberi. Şi acum, eu închei epistola mea către fratele meu preaiubit, Moroni.

◀

1a

Alma 50:39–40.

◀

2a

Alma 60:3–9.

◀

3a

Alma 51:6–7.

◀

6a

GS Liber, libertate.

◀

9a

Ioan 8:31–36; D&L 88:86.

◀

13a

GS Credinţă; (a se) Încrede.

◀

14a

Alma 43:47.

◀

15a

2 Cor. 3:17. GS Duhul Sfânt.

◀

21a

Zah. 10:12.

Capitolul 62

Moroni mărşăluieşte în ajutorul lui Pahoran în ţara lui Ghedeon—Regaliştii care refuză să-şi apere ţara sunt omorâţi—Pahoran şi Moroni recapturează Nefiha—Mulţi lamaniţi se unesc cu poporul lui Amon—Teancum îl ucide pe Amoron şi este la rândul său ucis—Lamaniţii sunt alungaţi din ţară şi se stabileşte pacea—Helaman se reîntoarce la slujire şi întăreşte Biserica. Circa 62–57 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că atunci când Moroni a primit această epistolă, inima lui a prins curaj; şi el a fost plin de mare bucurie datorită credinţei lui Pahoran, pentru că el, de asemenea, nu era un atrădător al libertăţii şi al cauzei patriei sale.

2 Dar el, de asemenea, a jelit nespus de mult din cauza nedreptăţii acelora care-l alungaseră pe Pahoran din scaunul de judecată, da, în sfârşit, din cauza acelora care se răzvrătiseră împotriva patriei lor şi, de asemenea, împotriva Dumnezeului lor.

3 Şi s-a întâmplat că Moroni a luat un număr mic de oameni, aşa cum era dorinţa lui Pahoran, şi le-a dat lui Lehi şi lui Teancum comanda peste restul armatei sale şi apoi a plecat în marş către ţara lui Ghedeon.

4 Şi el a înălţat adrapelul blibertăţii în orice loc în care a intrat şi a adunat orice forţe a putut în marşul său către ţara lui Ghedeon.

5 Şi s-a întâmplat că mii s-au adunat sub steagul lui şi şi-au luat săbiile în apărarea libertăţii lor pentru ca ei să nu cadă în sclavie.

6 Şi astfel, când Moroni a adunat laolaltă pe toţi oamenii pe care a putut să-i adune în tot drumul său, el a ajuns în ţara lui Ghedeon; şi unindu-şi forţele sale cu acelea ale lui Pahoran, ei au devenit peste măsură de puternici, chiar mai puternici decât oamenii lui Pacus, care era aregele acelor disidenţi, care îi alungaseră pe boamenii liberi afară din ţara lui Zarahemla şi pusesera stăpânire pe ţară.

7 Şi s-a întâmplat că Moroni şi Pahoran au năvălit cu oştirile lor în ţara lui Zarahemla şi au înaintat împotriva oraşului şi i-au întâlnit pe oamenii lui Pacus, aşa încât ei s-au luptat cu ei.

8 Şi iată, Pacus a fost ucis, iar oamenii lui au fost luaţi prizonieri, iar Pahoran a fost reinstalat în scaunul lui de judecată.

9 Iar oamenii lui Pacus şi-au primit judecata lor în acord cu legea şi, la fel, acei regalişti care fuseseră luaţi şi aruncaţi în închisoare; şi ei au fost aexecutaţi, în acord cu legea; da, acei oameni ai lui Pacus şi acei regalişti, toţi care nu voiau să pună mâna pe arme în apărarea patriei lor, dar care voiau să lupte împotriva ei, au fost executaţi.

10 Şi astfel a devenit necesar ca această lege să fie respectată cu stricteţe pentru siguranţa patriei lor; da, şi oricine a fost găsit tăgăduind libertatea lor a fost executat în grabă, în acord cu legea.

11 Şi astfel s-a terminat cel de-al treizecilea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi; Moroni şi Pahoran restabilind pacea în ţara lui Zarahemla printre poporul lor şi aducând moarte tuturor acelora care nu au fost credincioşi cauzei libertăţii.

12 Şi s-a întâmplat că la începutul celui de-al treizeci şi unulea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi, Moroni, imediat, a făcut ca fie trimise provizii şi să fie trimisă o oştire de şase mii de oameni lui Helaman ca să-l ajute pe el în apărarea acelei părţi a ţării.

13 Şi el, de asemenea, a făcut ca o oştire de şase mii de oameni, cu o cantitate destulă de alimente, să fie trimisă către oştirile lui Lehi şi Teancum. Şi s-a întâmplat că aceasta s-a făcut pentru ca să întărească ţara împotriva lamaniţilor.

14 Şi s-a întâmplat că Moroni şi Pahoran, lăsând o ceată mare de oameni în ţara lui Zarahemla, au pornit în marş cu o ceată mare de oameni către ţara lui Nefiha, fiind hotărâţi să-i învingă pe lamaniţi în oraşul acela.

15 Şi s-a întâmplat că în timp ce ei mergeau în marş către ţară, au luat o ceată mare de oameni de la lamaniţi şi i-au ucis pe mulţi dintre ei şi le-au luat proviziile şi armele lor de război.

16 Şi s-a întâmplat că după ce i-au luat pe ei, i-au făcut pe aceştia să intre într-un legământ, şi anume, că ei nu vor mai lua armele de război împotriva nefiţilor.

17 Şi atunci când au intrat în acest legământ, ei i-au trimis pe ei să trăiască împreună cu poporul lui Amon; iar cei care nu fuseseră ucişi erau în număr cam de patru mii.

18 Şi s-a întâmplat că după ce i-au trimis pe ei, şi-au continuat marşul lor către ţara lui Nefiha. Şi s-a întâmplat că atunci când au ajuns la oraşul lui Nefiha şi-au pus corturile lor în câmpiile lui Nefiha, care erau lângă oraşul lui Nefiha.

19 Acum, Moroni dorea ca lamaniţii să vină afară şi să se lupte împotriva lor în acele câmpii; dar lamaniţii, cunoscându-le marele lor curaj şi văzând numărul lor mare, nu au îndrăznit să iasă afară împotriva lor; de aceea nu au venit ca să se bată în ziua aceea.

20 Iar atunci când a venit noaptea, Moroni s-a dus prin întunecimea nopţii şi a ajuns la vârful zidului ca să spioneze şi să vadă în care parte a oraşului îşi făcuseră lamaniţii tabără împreună cu oştirea lor.

21 Şi s-a întâmplat că ei erau către răsărit, către locul de intrare; şi erau adormiţi. Şi acum Moroni s-a reîntors la oştirea sa şi a făcut ca ei să pregătească la repezeală frânghii puternice şi scări ca să se coboare în jos de pe vârful zidului în partea dinăuntru a zidului.

22 Şi s-a întâmplat că Moroni a făcut ca oamenii săi să înainteze în marş şi să vină până la vârful zidului şi să se coboare în jos în acea parte a oraşului, da, şi anume, în partea de la apus unde lamaniţii nu-şi făcuseră tabără cu oştirile lor.

23 Şi s-a întâmplat că ei cu toţii, au fost coborâţi în oraş în timpul nopţii cu ajutorul frânghiilor lor puternice şi al scărilor lor; şi astfel, atunci când dimineaţa a venit, ei cu toţii erau înăuntrul zidurilor oraşului.

24 Şi acum, când lamaniţii s-au trezit şi au văzut că oştirile lui Moroni erau înăuntrul zidurilor, ei s-au înspăimântat într-atât de mult, încât au fugit afară prin trecătoare.

25 Şi acum, când Moroni a văzut că ei fugeau din faţa lor, a făcut ca oamenii săi să meargă în marş împotriva lor; şi i-au ucis pe mulţi şi pe mulţi alţii i-au înconjurat şi i-au luat prizonieri; iar cei rămaşi dintre ei au fugit în ţara lui Moroni, care era la graniţele de lângă malul mării.

26 Astfel, Moroni şi Pahoran au obţinut stăpânirea oraşului lui Nefiha fără pierderea nici unui suflet; şi au fost mulţi dintre lamaniţi care au fost ucişi.

27 Acum, s-a întâmplat că mulţi dintre lamaniţii care erau prizonieri au vrut să se unească cu apoporul lui Amon şi să devină oameni liberi.

28 Şi s-a întâmplat că tuturor acelora care au dorit aceasta li s-a dat după dorinţele lor.

29 De aceea, toţi prizonierii lamaniţi s-au unit cu poporul lui Amon şi au început să muncească foarte mult, cultivând pământul, crescând tot felul de grâne şi turme şi cirezi de tot felul; şi astfel au fost nefiţii uşuraţi de o mare greutate; da, într-atât, încât ei au fost uşuraţi de toţi prizonierii lamaniţi.

30 Acum s-a întâmplat că Moroni, după ce a pus stăpânire pe oraşul lui Nefiha a luat mulţi prizonieri, ceea ce a redus foarte mult oştirile lamaniţilor; şi a recâştigat pe mulţi dintre nefiţii care fuseseră luaţi prizonieri, ceea ce a întărit foarte mult oştirea lui Moroni; de aceea, Moroni a plecat din ţara lui Nefiha către ţara lui Lehi.

31 Şi s-a întâmplat că atunci când lamaniţii au văzut că Moroni venea împotriva lor, au fost iarăşi înfricoşaţi şi au fugit din faţa oştirii lui Moroni.

32 Şi s-a întâmplat că Moroni şi oştirea lui i-au urmărit pe ei din oraş în oraş până când au fost întâlniţi de către Lehi şi Teancum; iar lamaniţii au fugit de Lehi şi de Teancum, şi anume, la vale către graniţele de lângă malul mării până când au ajuns în ţara lui Moroni.

33 Iar oştirile lamaniţilor erau toate adunate laolaltă aşa încât ele erau toate într-un singur corp de armată în ţara lui Moroni. Acum Amoron, regele lamaniţilor, era, de asemenea, cu ei.

34 Şi s-a întâmplat că Moroni şi Lehi şi Teancum au făcut tabără împreună cu oştirile lor de jur-împrejur la graniţele ţării lui Moroni, în aşa fel încât lamaniţii erau încercuiţi lângă graniţele de lângă pustiul de la miazăzi şi lângă graniţele de lângă pustiul de la răsărit.

35 Şi astfel, ei au făcut tabără pentru noapte. Căci iată, şi nefiţii şi lamaniţii erau obosiţi din cauza marşului lor îndelungat; de aceea, nu au hotărât nici un vicleşug pe timpul nopţii, în afară de Teancum; căci el era nespus de mânios pe Amoron într-atât, încât considera că Amoron, precum şi Amalichia, fratele lui, fuseseră apricina acestui mare şi îndelungat război dintre ei şi lamaniţi, care fuseseră pricina unui atât de mare război şi a vărsării de sânge, da, şi a unei foamete atât de mari.

36 Şi s-a întâmplat că Teancum, în mânia lui, s-a dus în tabăra lamaniţilor şi s-a coborât peste zidurile oraşului. Şi el s-a dus cu o frânghie din loc în loc până când l-a găsit pe rege; şi a aaruncat către el o suliţă care l-a străpuns pe el lângă inimă. Dar iată, regele i-a trezit pe slujitorii săi înainte de a muri în aşa fel încât aceştia l-au urmărit pe Teancum şi l-au ucis.

37 Acum s-a întâmplat că, atunci când Lehi şi Moroni au aflat că Teancum era mort, ei au fost nespus de întristaţi; căci, iată, el fusese un om care se luptase cu vitejie pentru ţara sa, da, un prieten adevărat al libertăţii; şi răbdase foarte multe suferinţe foarte mari. Dar iată, era mort şi s-a dus pe calea pe care merge toată lumea.

38 Acum s-a întâmplat că Moroni a pornit în marş în ziua următoare şi s-a dus împotriva lamaniţilor, în aşa fel încât i-au onorât pe ei într-un mare măcel; şi i-au alungat pe ei afară din ţară; şi ei au fugit şi chiar nu s-au mai întors în acel timp împotriva nefiţilor.

39 Şi astfel s-a terminat cel de-al treizeci şi unulea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi; şi astfel ei avuseseră războaie şi vărsări de sânge, foamete şi suferinţe timp de mulţi ani.

40 Şi au fost crime şi conflicte şi neînţelegeri şi tot felul de nedreptăţi printre oamenii lui Nefi; cu toate acestea, de dragul celor adrepţi, da, datorită rugăciunilor celor drepţi ei au fost cruţaţi.

41 Dar iată, din cauza duratei nespus de mari a războiului dintre nefiţi şi lamaniţi, mulţi se împietriseră din cauza duratei foarte mari a războiului; şi mulţi erau îmblânziţi din cauza asuferinţelor lor într-atât, încât s-au umilit în faţa lui Dumnezeu chiar până în adâncurile umilinţei.

42 Şi s-a întâmplat că după ce Moroni a fortificat acele părţi ale ţării care fuseseră cel mai mult expuse lamaniţilor până când au fost destul de puternici, el s-a reîntors la oraşul lui Zarahemla; şi, de asemenea, Helaman s-a reîntors la locul moştenirii sale; şi iarăşi a fost pacea stabilită printre poporul lui Nefi.

43 Iar Moroni a predat comanda oştirilor sale în mâinile fiului său, al cărui nume era Moroniha; iar el s-a retras la casa lui pentru ca să-şi poată petrece restul zilelor sale în pace.

44 Iar Pahoran s-a reîntors la scaunul său de judecată; iar Helaman a început, iarăsi, să predice către popor cuvântul lui Dumnezeu; căci, din cauza atâtor războaie şi certuri, devenise potrivit ca un regulament să fie făcut din nou în Biserică.

45 De aceea, Helaman şi fraţii săi au mers şi au vestit cuvântul lui Dumnezeu cu multă putere pentru aconvingerea multor oameni despre ticăloşia lor, ceea ce i-a făcut pe ei să se pocăiască de păcatele lor şi să fie botezaţi în Domnul, Dumnezeul lor.

46 Şi s-a întâmplat că au întemeiat iarăşi Biserica lui Dumnezeu peste toată ţara.

47 Da, şi regulamente au fost făcute în ceea ce priveşte legea. Iar judecătorii lor şi ajudecătorii şefi ai lor au fost aleşi.

48 Iar poporul lui Nefi a început iarăşi să aprospere în ţară şi a început să se înmulţească şi să se întărească, iarăşi, în ţară; şi el a început să se îmbogăţească peste măsură de mult.

49 Dar, cu toate bogăţiile lor sau tăria lor, sau prosperitatea lor, ei nu au fost înălţaţi în mândrie în propriii ochi; şi nici nu erau ei leneşi în a-şi aduce aminte de Domnul, Dumnezeul lor; ci s-au umilit ei înşişi peste măsură de mult în faţa Lui.

50 Da, şi-au adus aminte ce lucruri mari făcuse Domnul pentru ei, că El i-a eliberat pe ei de la moarte, din sclavie şi din închisori şi de la tot felul de suferinţe; şi El i-a eliberat pe ei din mâinile duşmanilor lor.

51 Şi ei s-au rugat Domnului, Dumnezeului, lor tot timpul într-atât, încât Domnul i-a binecuvântat pe ei în acord cu cuvântul Său, aşa încât ei au devenit puternici şi prosperi în ţară.

52 Şi s-a întâmplat că toate aceste lucruri au avut loc. Iar Helaman a murit în cel de-al treizeci şi cincilea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi.

◀

1a

Alma 60:18.

◀

4a

Alma 46:12–13, 36. GS Steag.

◀

b

GS Liber, libertate.

◀

6a

Alma 61:4–8.

◀

b

Alma 51:5–7.

◀

9a

GS Pedeapsă capitală.

◀

27a

GS Anti-nefi-lehiţi.

◀

35a

Alma 48:1.

◀

36a

Alma 51:33–34.

◀

40a

Alma 45:15–16.

◀

41a

GS Adversitate.

◀

45a

D&L 18:44.

◀

47a

Mosia 29:39.

◀

48a

Alma 50:20.

Capitolul 63

Şiblon şi, mai târziu, Helaman pun stăpânire pe inscripţiile sfinte—Mulţi nefiţi călătoresc către ţara de la miazănoapte—Hagot construieşte corăbii care călătoresc pe marea de la apus—Moroniha îi învinge pe lamaniţi în bătălie. Circa 56–52 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că, la începutul celui de-al treizeci şi şaselea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi, aŞiblon a pus stăpânire pe acele lucruri bsfinte care fuseseră date lui Helaman de către Alma.

2 Şi era el un om drept; şi el călca drept în faţa lui Dumnezeu; şi el avea grijă să facă bine tot timpul, să ţină poruncile Domnului, Dumnezeului său; şi tot aşa făcea şi fratele lui.

3 Şi s-a întâmplat că şi Moroni a murit. Şi astfel s-a terminat cel de-al treizeci şi şaselea an al domniei judecătorilor.

4 Şi s-a întâmplat că în cel de-al treizeci şi şaptelea an al domniei judecătorilor, un grup mare de oameni, şi anume în număr de cinci mii şi patru sute de bărbaţi, împreună cu nevestele şi cu copiii lor, a plecat din ţara lui Zarahemla în ţara care era către amiazănoapte.

5 Şi s-a întâmplat că Hagot, fiind un om peste măsură de curios, de aceea, el s-a dus şi şi-a construit o corabie peste măsură de mare la graniţele ţării Abundenţa, lângă ţara Pustiul, şi a pornit cu ea pe marea de la apus prin strâmtoarea aîngustă care ducea către ţara de la miazănoapte.

6 Şi iată, au fost mulţi dintre nefiţi care au intrat în ea şi au navigat tot înainte cu multe provizii, precum şi multe femei şi copii; şi ei au călătorit către miazănoapte. Şi astfel s-a terminat cel de-al treizeci şi şaptelea an.

7 Şi în cel de-al treizeci şi optulea an, acest om a construit alte corăbii. Şi prima corabie, de asemenea, s-a întors; şi mulţi oameni au intrat în ea; şi, de asemenea, au luat cu ei multe provizii şi au plecat iarăşi către ţara de la miazănoapte.

8 Şi s-a întâmplat că despre ei nu s-a mai auzit nimic niciodată. Şi noi credem că s-au înecat în adâncurile mării. Şi s-a întâmplat că o altă corabie, de asemenea, a navigat tot înainte; şi încotro s-a dus, noi nu ştim.

9 Şi s-a întâmplat că în acest an erau mulţi oameni care s-au dus către ţara de la amiazănoapte. Şi astfel s-a terminat cel de-al treizeci şi optulea an.

10 Şi s-a întâmplat că în cel de-al treizeci şi nouălea an al domniei judecătorilor, Şiblon, de asemenea, a murit, iar Corianton a plecat către ţara de la miazănoapte, într-o corabie, ca să ducă provizii acelor oameni care plecaseră către ţara aceea.

11 De aceea, devenise potrivit ca Şiblon să confere acele lucruri sfinte înainte de a muri fiului lui aHelaman, acesta numindu-se Helaman după numele tatălui său.

12 Acum iată, toate acele ainscripţii care erau în posesia lui Helaman au fost scrise şi trimise printre copiii oamenilor prin toată ţara, în afară de acele părţi în care Alma poruncise să bnu fie trimise.

13 Cu toate acestea, aceste lucruri trebuia să fie păstrate sfinte şi atransmise de la o generaţie la alta; de aceea, în acest an, ele au fost conferite lui Helaman, înainte de moartea lui Şiblon.

14 Şi s-a întâmplat, de asemenea, că în acest an erau unii disidenţi care plecaseră la lamaniţi; şi ei erau tulburaţi iarăşi de mânie împotriva nefiţilor.

15 Şi, de asemenea, tot în acest an, ei au năvălit cu o oştire numeroasă ca să facă război împotriva poporului lui aMoroniha, sau împotriva oştirii lui Moroniha, în care ei au fost iarăşi învinşi şi alungaţi înapoi către pământurile lor proprii, suferind o mare pierdere.

16 Şi astfel s-a terminat cel de-al treizeci şi nouălea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi.

17 Şi astfel s-a terminat relatarea lui Alma şi a lui Helaman, fiul lui, şi, de asemenea, a lui Şiblon, care era fiul lui.

◀

1a

Alma 38:1–2.

◀

b

Alma 37:1–12. GS Sfânt (adjectiv).

◀

4a

Alma 22:31.

◀

5a

Alma 22:32; Eter 10:20.

◀

9a

Hel. 3:11–12.

◀

11a

Vezi titlul cărţii lui Helaman.

◀

12a

Alma 18:36.

◀

b

Alma 37:27–32.

◀

13a

Alma 37:4.

◀

15a

Alma 62:43.

Cartea lui Helaman

O relatare a nefiţilor. Războaiele şi neînţelegerile lor, precum şi conflictele lor. Şi, de asemenea, profeţiile multor profeţi sfinţi înaintea venirii lui Hristos, potrivit cronicilor lui Helaman, care era fiul lui Helaman, şi, de asemenea, potrivit inscripţiilor fiilor lui, chiar până la venirea lui Hristos. Şi, de asemenea, mulţi lamaniţi sunt convertiţi. O relatare a convertirii lor. O relatare a dreptăţii lamaniţilor şi a ticăloşiei şi ale lucrurilor abominabile ale nefiţilor, potrivit cronicii lui Helaman şi a fiilor lui, chiar până la venirea lui Hristos, care se numeşte cartea lui Helaman şi aşa mai departe.

Capitolul 1

Pahoran al Doilea devine judecător-şef şi este ucis de către Chişcumen—Pacumeni ocupă scaunul de judecată—Coriantumr conduce armatele lamaniţilor, ocupă Zarahemla şi-l ucide pe Pacumeni—Moroniha îi învinge pe lamaniţi şi recapturează Zarahemla, iar Coriantumr este ucis. Circa 52–50 î.H.

1 Şi acum iată, s-a întâmplat că la începutul celui de-al patruzecilea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi, a început să fie o mare neînţelegere în poporul nefiţilor.

2 Căci iată, aPahoran murise şi se dusese pe calea pe care merge toată lumea; de aceea, a început să fie o mare neînţelegere în ceea ce priveşte care dintre fraţii, care erau fiii lui Pahoran să aibă scaunul de judecată.

3 Acum, acestea sunt numele acelora care s-au certat pentru scaunul de judecată, care, de asemenea, i-au făcut pe oameni să se certe: Pahoran, Paanchi şi Pacumeni.

4 Acum, aceştia nu sunt toţi fiii lui Pahoran (căci el a avut mulţi), dar aceştia sunt aceia care s-au certat pentru scaunul de judecată; de aceea, ei au pricinuit trei împărţiri în popor.

5 Cu toate acestea, s-a întâmplat că Pahoran a fost numit de către aglasul poporului ca să fie judecător-şef şi guvernator peste poporul lui Nefi.

6 Şi s-a întâmplat că Pacumeni, atunci când a văzut că nu putea să capete scaunul de judecată, el s-a unit cu glasul poporului.

7 Dar iată, Paanchi, împreună cu acea parte din popor care dorea ca el să fie guvernatorul lor, era foarte mânios; de aceea, era cât pe ce să-i linguşească pe acei oameni să se ridice în răzvrătire împotriva fraţilor lor.

8 Şi s-a întâmplat că atunci când el era gata să facă aceasta, iată, a fost luat şi a fost judecat în acord cu glasul poporului şi a fost condamnat la moarte; căci se ridicase în răzvrătire şi căutase să distrugă alibertatea poporului.

9 Acum, când aceşti oameni care doreau ca el să fie guvernatorul lor au văzut că a fost condamnat la moarte, au fost mânioşi şi, iată, l-au trimis pe unul, Chişcumen, chiar până la scaunul de judecată al lui Pahoran şi l-a ucis pe Pahoran, cum el stătea pe scaunul de judecată.

10 Şi el a fost urmărit de slujitorii lui Pahoran; dar iată, fuga lui Chişcumen era aşa de grăbită, încât nici un om nu a putut să-l prindă.

11 Şi el s-a dus la aceia care l-au trimis pe el; şi cu toţii au încheiat un legământ, da, jurând pe Creatorul lor cel Veşnic că nu vor spune nici unui om că Chişcumen l-a ucis pe Pahoran.

12 De aceea, Chişcumen nu a fost cunoscut în poporul lui Nefi, căci era mascat atunci când l-a ucis pe Pahoran. Şi Chişcumen şi banda lui, care făcuseră legământ cu el, s-au amestecat cu poporul, aşa încât ei cu toţii nu puteau fi găsiţi; dar toţi cei care au fost găsiţi au fost condamnaţi la amoarte.

13 Şi acum iată, Pacumeni a fost numit în acord cu glasul poporului ca să fie judecător-şef şi guvernator asupra poporului, ca să domnească în locul fratelui său, Pahoran; şi a fost potrivit dreptului lui. Şi toate acestea s-au întâmplat în cel de-al patruzecilea an al domniei judecătorilor; şi anul acela s-a sfârşit.

14 Şi s-a întâmplat în cel de-al patruzeci şi unulea an al domniei judecătorilor, că lamaniţii adunaseră laolaltă o oştire nenumărată de oameni şi-i înarmaseră pe ei cu săbii, şi cu paloşe, şi cu arcuri, şi cu săgeţi, şi cu coifuri, şi cu platoşe, şi cu tot felul de scuturi de toate felurile.

15 Şi ei au năvălit iarăşi ca să se lupte împotriva nefiţilor. Şi erau conduşi de către un om al cărui nume era Coriantumr; iar el era un urmaş al lui Zarahemla; şi era un disident între nefiţi; şi era un om mare şi puternic.

16 De aceea, regele lamaniţilor, al cărui nume era Tubalot, care era fiul lui aAmoron, crezând că, fiind un om puternic, Coriantumr, putea să se împotrivească nefiţilor cu puterea lui, precum şi cu înţelepciunea lui mare, într-atât, încât trimiţându-l pe el, ar putea să câştige putere asupra nefiţilor—

17 De aceea, el i-a aţâţat pe ei la mânie şi şi-a adunat laolaltă oştirile şi l-a numit pe Coriantumr ca să fie conducătorul lor şi a făcut ca ei să se ducă în marş către ţara lui Zarahemla ca să se lupte împotriva nefiţilor.

18 Şi s-a întâmplat că, din cauza atâtor vrajbe şi atâtor conflicte în guvern, ei nu au pus gărzi destule în ţara lui Zarahemla; căci crezuseră că lamaniţii nu îndrăzneau să vină până în inima ţării lor ca să atace acel mare oraş Zarahemla.

19 Dar s-a întâmplat că în fruntea oştirii sale numeroase Coriantumr a înaintat în marş şi a năvălit peste locuitorii oraşului, iar marşul lor a fost atât de rapid, încât nefiţii n-au avut timp deloc să-şi adune laolaltă oştirile.

20 De aceea, Coriantumr a doborât garda de la intrarea oraşului şi a înaintat în marş cu întreaga sa oştire până în oraş, iar ei au ucis pe fiecare care i-a înfruntat pe ei într-atât, încât au pus stăpânire pe întregul oraş.

21 Şi s-a întâmplat că Pacumeni, care era judecătorul-şef, a fugit din faţa lui Coriantumr chiar până la zidurile oraşului. Şi s-a întâmplat că el a fost izbit de zid de către Coriantumr, încât el a murit. Şi astfel s-au terminat zilele lui Pacumeni.

22 Iar acum, când Coriantumr a văzut că el avea stăpânirea oraşului lui Zarahemla şi a văzut că nefiţii fugiseră din faţa lor, şi au fost ucişi, şi au fost luaţi, şi au fost aruncaţi în închisoare, şi că el căpătase stăpânire pe cea mai puternică fortăreaţă din toată ţara, inima lui a prins curaj într-atât, încât a fost cât pe ce să se ducă împotriva întregii ţări.

23 Şi acum, el nu a zăbovit în ţara lui Zarahemla, ci s-a dus înainte cu o oştire mare, chiar către oraşul Abundenţa; căci era hotărârea lui ca să meargă înainte şi să-şi croiască drum cu sabia, pentru ca să poată să obţina părţile de la miazănoapte ale ţării.

24 Şi, crezând că tăria lor cea mai mare era în mijlocul ţării, de aceea, a înaintat în marş, fără să le dea timp ca să se adune laolaltă, decât doar dacă erau în cete mici; şi în felul acesta au năvălit peste ei şi i-au doborât la pământ.

25 Dar iată, acest marş al lui Coriantumr prin mijlocul ţării i-a dat lui Moroniha un mare avantaj asupra lor, fără a mai ţine seama de mărimea numărului nefiţilor care au fost ucişi.

26 Căci iată, Moroniha a crezut că lamaniţii nu îndrăzneau să vină până în mijlocul ţării, ci că ei ar ataca oraşele din jurul graniţelor, aşa cum făcuseră până atunci; de aceea, Moroniha a făcut ca oştirile lui puternice să apere acele părţi ale ţării care erau împrejur pe lângă graniţă.

27 Dar iată, lamaniţii nu erau înfricoşaţi de dorinţa lui, ci veniseră în mijlocul ţării şi ocupaseră capitala ţării, care era oraşul lui Zarahemla şi au mers în marş prin părţile cele mai importante ale ţării, ucigând oamenii într-un mare măcel, atât bărbaţi cât şi femei şi copii, punând stăpânire pe multe oraşe şi pe multe întărituri.

28 Dar când Moroniha a descoperit aceasta, el imediat l-a trimis pe Lehi cu o oştire ca să le taie calea înainte ca ei să ajungă în ţara Abundenţa.

29 Şi astfel a făcut el; şi i-a întrecut pe ei înainte ca ei să fi ajuns în ţara Abundenţa şi s-a luptat cu ei, într-atât, încât ei au început să se retragă înapoi către ţara lui Zarahemla.

30 Şi s-a întâmplat că Moroniha i-a întrecut pe ei în retragerea lor şi s-a luptat cu ei, într-atât, încât aceasta a devenit o bătălie peste măsură de sângeroasă; da, mulţi au fost ucişi, iar printre numărul celor care au fost ucişi a fost găsit, de asemenea, aCoriantumr.

31 Şi acum, iată, lamaniţii nu s-au putut retrage în nici o parte, nici la miazănoapte, nici la miazăzi, nici la răsărit, nici la apus, căci ei erau înconjuraţi din toate părţile de către nefiţi.

32 Şi astfel i-a aruncat Coriantumr pe lamaniţi în mijlocul nefiţilor, într-atât, încât ei erau în puterea nefiţilor, iar el însuşi a fost ucis, iar lamaniţii s-au predat în mâinile nefiţilor.

33 Şi s-a întâmplat că Moroniha a pus iarăşi stăpânire pe oraşul lui Zarahemla şi a făcut ca lamaniţii care fuseseră luaţi prizonieri să plece din ţară în pace.

34 Şi astfel s-a terminat cel de-al patruzeci şi unulea an al domniei judecătorilor.

◀

2a

Alma 50:40.

◀

5a

Mosia 29:26–29.

◀

8a

GS Liber, libertate.

◀

12a

GS Pedeapsă capitală.

◀

16a

Alma 52:3.

◀

30a

Hel. 1:15.

Capitolul 2

Helaman, fiul lui Helaman, devine judecător-şef—Gadianton conduce ceata lui Chişcumen—Slujitorul lui Helaman îl ucide pe Chişcumen, iar ceata lui Gadianton fuge în pustiu. Circa 50–49 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că în cel de-al patruzeci şi doilea an al domniei judecătorilor, după ce Moroniha stabilise iarăşi pacea între nefiţi şi lamaniţi, iată, nu era nimeni care să ocupe scaunul de judecată; de aceea, a început iarăşi să fie un conflict printre oameni despre cine trebuia să ocupe scaunul de judecată.

2 Şi s-a întâmplat că Helaman, care era fiul lui Helaman, a fost numit ca să ocupe scaunul de judecată, prin glasul poporului.

3 Dar iată, aChişcumen, care-l ucisese pe Pahoran, a întins o capcană pentru ca să-l distrugă şi pe Helaman; şi el a fost susţinut de către ceata lui, care intrase într-un legământ ca nimeni să nu cunoască ticăloşia lui.

4 Căci era unul, aGadianton, care era peste măsură de priceput în cuvinte, precum şi în măiestria lui, ca să înfăptuiască lucrarea secretă a crimei şi tâlhăriei; de aceea, el a devenit conducătorul bandei lui Chişcumen.

5 De aceea, el i-a linguşit pe ei, precum şi pe Chişcumen, spunând că, dacă ei îl vor înscăuna pe el în scaunul de judecată, atunci el le va înlesni acelora care făceau parte din banda lui să fie aduşi la putere şi autoritate printre oameni; de aceea, Chişcumen a căutat să-l distrugă pe Helaman.

6 Şi s-a întâmplat că în timp ce el se ducea către scaunul de judecată ca să-l distrugă pe Helaman, iată, unul dintre slujitorii lui Helaman, fiind afară în timpul nopţii, a aflat prin deghizare despre planurile făcute de această bandă ca să-l distrugă pe Helaman—

7 Şi s-a întâmplat că el l-a întâlnit pe Chişcumen şi i-a făcut un semn; de aceea, Chişcumen i-a făcut lui cunoscut obiectul dorinţei sale, dorind ca el să-l conducă pe el până la scaunul de judecată ca să-l poată ucide pe Helaman.

8 Şi atunci când slujitorul lui Helaman a cunoscut toată inima lui Chişcumen şi că scopul lui era să ucidă, precum şi că scopul tuturor acelora care făceau parte din banda lui era să ucidă şi să jefuiască şi să câştige putere (şi acesta era planul lor asecret şi combinaţia lor), slujitorul lui Helaman a spus către Chişcumen: Să mergem la scaunul de judecată.

9 Acum, aceasta l-a bucurat pe Chişcumen peste măsură, căci el a crezut că-şi va înfăptui planul; dar iată, slujitorul lui Helaman, cum mergeau ei către scaunul de judecată, l-a înjunghiat pe Chişcumen chiar în inimă, aşa încât a căzut mort fără un geamăt. Iar el a fugit şi i-a spus lui Helaman toate lucrurile pe care le văzuse, le auzise şi le făcuse.

10 Şi s-a întâmplat că Helaman a trimis ca această bandă secretă de tâlhari şi criminali să fie prinsă pentru ca ei să fie executaţi potrivit legii.

11 Dar iată, atunci când Gadianton a aflat de Chişcumen că nu s-a întors, el s-a temut să nu fie distrus; de aceea, a făcut ca banda lui să-l urmeze pe el. Iar ei au fugit din ţară pe un drum secret, în pustiu; şi astfel, atunci când Helaman a trimis ca să-i prindă pe ei, ei nu au putut fi găsiţi nicăieri.

12 Şi despre acest Gadianton se va mai vorbi mai încolo. Şi astfel s-a terminat cel de-al patruzeci şi doilea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi.

13 Şi iată, la sfârşitul acestei cărţi veţi vedea voi că acest aGadianton a fost pricina ruinii, da, aproape a distrugerii totale a poporului lui Nefi.

14 Iată, eu nu mă refer la sfârşitul cărţii lui Helaman, ci mă refer la sfârşitul cărţii lui Nefi, din care am luat toată relatarea pe care am scris-o.

◀

3a

Hel. 1:9.

◀

4a

GS Tâlharii lui Gadianton.

◀

8a

2 Ne. 10:15. GS Combinaţii secrete.

◀

13a

Hel. 6:18; 4 Ne. 1:42.

Capitolul 3

Mulţi nefiţi migrează către ţara de la nord—Ei construiesc case din ciment şi păstrează multe inscripţii—Zeci de mii sunt convertiţi şi botezaţi—Cuvântul lui Dumnezeu îi conduce pe oameni către salvare—Nefi, fiul lui Helaman, ocupă scaunul de judecată. Circa 49–39 î.H.

1 Şi acum, s-a întâmplat că în cel de-al patruzeci şi treilea an al domniei judecătorilor, nu a fost nici un conflict printre oamenii lui Nefi, în afară de o oarecare trufie care a fost în Biserică, care a pricinuit o oarecare neînţelegere printre oameni, care probleme au fost rezolvate la sfârşitul celui de-al patruzeci şi treilea an.

2 Şi nu a fost nici un conflict printre oameni în cel de-al patruzeci şi patrulea an; şi nici în cel de-al patruzeci şi cincilea an nu au fost multe conflicte.

3 Şi s-a întâmplat în cel de-al patruzeci şi şaselea an, da, atunci au fost multe conflicte şi multe neînţelegeri; şi din cauza aceasta, foarte mulţi au fost aceia care au plecat din ţara lui Zarahemla şi s-au dus în ţara de la amiazănoapte ca să moştenească pământul.

4 Şi ei au călătorit până la o distanţă nespus de mare, până când au ajuns la amari întinderi de ape şi de râuri.

5 Da, şi ei chiar s-au împrăştiat în multe părţi ale ţării, oriunde ţara nu ajunsese pustie şi fără lemn de pădure din cauza multor locuitori care mai înainte moşteniseră ţara.

6 Şi acum, nici o parte din ţară nu era pustie, decât în ceea ce priveşte lemnul de pădure; dar din cauza adistrugerii mari făcute de poporul care mai înainte locuise ţara, aceasta era numită bpustie.

7 Şi acolo fiind numai puţin lemn de pădure pe toată întinderea ţării, oamenii care au ajuns acolo au devenit foarte pricepuţi în lucrul cimentului; de aceea, ei au construit case din ciment, în care au locuit.

8 Şi s-a întâmplat că ei s-au înmulţit şi s-au împrăştiat şi au înaintat de la ţara de la miazăzi până la ţara de la miazănoapte şi s-au împrăştiat atât de mult, încât au început să acopere faţa întregului pământ, de la marea de la miazăzi până la marea de la miazănoapte şi de la marea de la aapus până la marea de la răsărit.

9 Iar oamenii care erau în ţara de la miazănoapte au locuit în corturi şi în case din ciment; şi ei au avut grijă ca orice copac care răsărea pe faţa ţării să crească pentru ca peste un timp ei să poată avea lemn de pădure pentru a-şi construi casele lor, da, oraşele lor şi templele lor şi sinagogile lor şi sanctuarele lor şi tot felul de clădiri de-ale lor.

10 Şi s-a întâmplat că lemnul de pădure fiind foarte rar în ţara de la miazănoapte, ei au trimis mult pe calea aapelor.

11 Şi astfel au făcut posibil pentru oamenii din ţara de la miazănoapte ca şi ei să poată să-şi construiască multe oraşe, atât din lemn, cât şi din ciment.

12 Şi s-a întâmplat că au fost mulţi dintre aoamenii lui Amon, care erau lamaniţi prin naştere, care, de asemenea, s-au dus în această ţară.

13 Şi acum, sunt multe cronici păstrate despre faptele acestor oameni, de către mulţi dintre aceşti oameni care sunt importante şi foarte voluminose cu privire la ei.

14 Dar iată, a suta parte dintre faptele acestui popor, da, relatarea despre lamaniţi şi despre nefiţi, şi despre războaiele, şi conflictele, şi neînţelegerile, şi predicile lor, şi profeţiile lor, şi transporturile lor pe calea apelor şi construcţiile de corăbii, şi construcţiile lor de atemple şi de sinagogi şi de sanctuare, şi despre dreptatea lor şi ticăloşia lor, şi crimele lor şi furturile şi hoţiile lor şi tot felul de lucruri abominabile şi curvii, nu pot fi cuprinse în această lucrare.

15 Dar iată, sunt multe cărţi şi multe cronici de tot felul şi ele au fost păstrate de către nefiţi.

16 Şi acestea au fost atrecute de la o generaţie la alta de către nefiţi, chiar până când ei au căzut în păcat şi au fost ucişi şi jefuiţi şi fugăriţi şi alungaţi şi măcelăriţi şi împrăştiaţi pe faţa pământului şi amestecaţi cu lamaniţii până când nici unul bnu a mai rămas să fie numit nefit, devenind păcătoşi şi sălbatici şi fioroşi, da, chiar devenind lamaniţi.

17 Şi acum, eu mă reîntorc, iarăşi, la relatarea mea; de aceea, ceea ce am vorbit s-a întâmplat după ce au fost multe conflicte şi tulburări şi războaie şi neînţelegeri printre oamenii lui Nefi.

18 Iar cel de-al patruzeci şi şaselea an al domniei judecătorilor s-a sfârşit;

19 Şi s-a întâmplat că încă mai era un mare conflict în ţară, da, chiar în cel de-al patruzeci şi şaptelea şi în cel de-al patruzeci şi optulea an.

20 Cu toate acestea, Helaman a ocupat scaunul de judecată cu dreptate şi echitate; da, el a avut grijă să păstreze statutele şi judecăţile şi poruncile lui Dumnezeu; şi el a făcut ceea ce era bun în ochii lui Dumnezeu, întotdeauna; şi a păşit pe urmele tatălui său, într-atât, încât el a prosperat mult în ţară.

21 Şi s-a întâmplat că el a avut doi fii. El i-a dat celui mai mare numele aNefi, iar celui mai mic numele bLehi. Şi ei au început să crească în Domnul.

22 Şi s-a întâmplat că războaiele şi conflictele au început să înceteze într-o mică măsură printre oamenii nefiţilor, către sfârşitul celui de-al patruzeci şi optulea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi.

23 Şi s-a întâmplat, că în cel de-al patruzeci şi nouălea an al domniei judecătorilor, a fost o pace continuă stabilită în ţară, în afară de combinaţiile secrete pe care aGadianton, tâlharul, le întemeiase în părţile cele mai aşezate ale ţării, care la timpul acela nu erau cunoscute celor care erau la conducerea guvernului; de aceea, ei nu au fost nimiciţi în afara ţării.

24 Şi s-a întâmplat că în acelaşi an a fost o nespus de mare prosperitate în Biserică, într-atât, încât erau mii care s-au unit cu Biserica şi au fost botezaţi în pocăinţă.

25 Şi atât de mare a fost prosperitatea Bisericii şi atât de multe binecuvântări au venit peste popor, încât până şi preoţii cei mari şi învăţătorii erau ei înşişi uimiţi peste măsură.

26 Şi s-a întâmplat că lucrarea Domnului a prosperat pentru botezarea şi unirea cu Biserica lui Dumnezeu a multor suflete, da, chiar zeci de mii.

27 Astfel, noi putem să vedem că Domnul este plin de îndurare cu toţi aceia care, în sinceritatea inimilor lor, Îl vor chema după numele Lui cel sfânt.

28 Da, şi astfel noi vedem că apoarta cerului este deschisă btuturor, şi anume acelora care vor crede în numele lui Isus Hristos, care este Fiul lui Dumnezeu.

29 Da, noi vedem că oricine vrea poate să pună stăpânire pe acuvântul lui Dumnezeu, care este biute şi puternic, care va sfărâma orice înşelătorii şi piedici şi comploturi ale diavolului şi îl va conduce pe omul lui Hristos pe un drum cstrâmt şi îngust peste acea dprăpastie nepieritoare de chin care este pregătită să-i înghită pe cei păcătoşi—

30 Şi va aşeza sufletele lor, da, sufletele lor nemuritoare, de-a adreapta lui Dumnezeu în Împărăţia cerului, ca să stea împreună cu Avraam şi cu Isaac şi cu Iacov şi cu toţi strămoşii noştri cei sfinţi, ca să nu mai plece de acolo.

31 Şi în acest an a fost o bucurie continuă în ţara lui Zarahemla şi în toate regiunile de jur-împrejur, chiar în toată ţara care era stăpânită de către nefiţi.

32 Şi s-a întâmplat că a fost pace şi nespus de mare bucurie în tot restul celui de-al patruzeci şi nouălea an; da, şi, de asemenea, a fost pace continuă şi mare bucurie în cel de-al cincizecilea an al domniei judecătorilor.

33 Iar în cel de-al cincizeci şi unulea an al domniei judecătorilor a fost, de asemenea, pace, în afară de trufia care a început să pătrundă în Biserică—nu în Biserica lui Dumnezeu, ci în inimile oamenilor care pretindeau cum că aparţineau de Biserica lui Dumnezeu—

34 Şi ei au fost înălţaţi în atrufie, chiar până la persecutarea multora dintre fraţii lor. Acum, acesta a fost un mare rău, care a făcut ca partea cea mai umilă a poporului să sufere mari persecuţii şi să treacă prin multe nenorociri.

35 Cu toate acestea, ei au apostit şi s-au brugat adeseori şi au devenit din ce în ce mai puternici în cumilinţa lor şi din ce în ce mai întăriţi în credinţa în Hristos pentru umplerea sufletelor lor de bucurie şi consolare, da, chiar până la dpurificarea şi esfinţirea inimilor lor, care sfinţire vine datorită fsupunerii inimilor lor în Dumnezeu.

36 Şi s-a întâmplat că cel de-al cincizeci şi doilea an, de asemenea, s-a încheiat în pace, în afară de trufia nespus de mare care intrase în inimile oamenilor; şi aceasta a fost din cauza abogăţiilor lor nespus de mari şi a prosperităţii lor în ţară; şi aceasta a crescut într-înşii de la o zi la alta.

37 Şi s-a întâmplat că în cel de-al cincizeci şi treilea an al domniei judecătorilor, Helaman a murit, iar fiul lui cel mai mare, Nefi, a început să domnească în locul lui. Şi s-a întâmplat că el a ocupat scaunul de judecată cu dreptate şi echitate; da, el a ţinut poruncile lui Dumnezeu şi a păşit pe urmele tatălui său.

◀

3a

Alma 63:4.

◀

4a

Mosia 8:8; Morm. 6:4.

◀

6a

Mosia 21:25–27.

◀

b

Alma 22:31.

◀

8a

Alma 22:27, 32.

◀

10a

Alma 63:5–8.

◀

12a

Alma 27:21–26.

◀

14a

2 Ne. 5:16; Iacov 1:17; 3 Ne. 11:1.

◀

16a

1 Ne. 5:16–19; Alma 37:4.

◀

b

Alma 45:12–14.

◀

21a

GS Nefi, fiul lui Helaman.

◀

b

GS Lehi, misionar nefit.

◀

23a

Hel. 2:4.

◀

28a

2 Ne. 31:9, 17.

◀

b

Fapte 10:28; Rom. 2:10–11.

◀

29a

GS Cuvântul lui Dumnezeu.

◀

b

Evr. 4:12; D&L 11:2.

◀

c

2 Ne. 9:41; 33:9.

◀

d

1 Ne. 15:28–30.

◀

30a

Mat. 25:33–34.

◀

34a

GS Mândrie.

◀

35a

GS (a) Posti, post.

◀

b

GS Rugăciune.

◀

c

GS Umil, Umilinţă.

◀

d

GS Pur, puritate.

◀

e

GS Sfinţire.

◀

f

2 Cron. 30:8; Mosia 3:19.

◀

36a

GS Bogăţii.

Capitolul 4

Disidenţii nefiţi şi lamaniţii îşi unesc forţele şi ocupă ţara lui Zarahemla—Înfrângerile nefiţilor au loc din cauza ticăloşiei lor—Biserica decade, iar poporul ajunge să fie slab ca şi lamaniţii. Circa 38–30 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că în cel de-al cincizeci şi patrulea an au fost multe certuri în Biserică; şi, de asemenea, a fost o aneînţelegere în popor într-atât, încât a fost multă vărsare de sânge.

2 Iar cei rebeli au fost ucişi şi alungaţi afară din ţară, iar ei s-au dus la regele lamaniţilor.

3 Şi s-a întâmplat că ei s-au apucat să-i aţâţe pe lamaniţi la război împotriva nefiţilor; dar iată, lamaniţii au fost foarte înfricoşaţi, într-atât, încât nu au vrut să asculte de vorbele acelor disidenţi.

4 Dar s-a întâmplat că, în cel de-al cincizeci şi şaselea an al domniei judecătorilor, au fost unii adisidenţi care s-au dus de la nefiţi la lamaniţi; şi ei au reuşit ca, împreună cu ceilalţi, să-i aţâţe pe aceştia la mânie împotriva nefiţilor; şi în tot timpul acelui an s-au pregătit pentru război.

5 Iar în cel de-al cincizeci şi şaptelea an, ei au pornit în jos împotriva nefiţilor ca să se lupte; şi au început lucrarea morţii; da, într-atât de mult, încât în cel de-al cincizeci şi optulea an al domniei judecătorilor, ei au reuşit să obţină stăpânire peste ţara lui Zarahemla; da, precum şi peste toate ţinuturile, chiar şi peste ţinutul care era în vecinătatea ţinutului Abundenţei.

6 Iar nefiţii şi oştirile lui Moroniha au fost goniţi chiar până în ţara Abundenţei;

7 Iar acolo ei s-au fortificat împotriva lamaniţilor, de la marea de la apus şi chiar până la răsărit; aceasta fiind cam cât o călătorie de o zi pentru un nefit pe linia pe care ei o fortificaseră şi pe care îşi opriseră oştirile pentru ca să-şi apere ţara lor de la nord.

8 Şi astfel, acei disidenţi ai nefiţilor, cu ajutorul unei oştiri numeroase a lamaniţilor, au obţinut toată stăpânirea nefiţilor care era în ţinutul de la miazăzi. Şi toate acestea s-au întâmplat în cel de-al cincizeci şi optulea şi cincizeci şi nouălea an al domniei judecătorilor.

9 Şi s-a întâmplat că, în cel de-al şaizecilea an al domniei judecătorilor, Moroniha a reuşit ca împreună cu oştirile sale să obţină multe părţi din ţară; da, ei au recâştigat multe oraşe care căzuseră în mâinile lamaniţilor.

10 Şi s-a întâmplat că, în cel de-al şaizeci şi unulea an al domniei judecătorilor, ei au reuşit să recapete chiar jumătate din posesiunile lor.

11 Acum, această pierdere mare a nefiţilor şi marele măcel care a fost printre ei nu s-ar fi întâmplat dacă n-ar fi fost ticăloşia şi lucrurile abominabile care erau printre ei; da, şi aceasta a fost, de asemenea, şi printre aceia care pretindeau că aparţineau de Biserica lui Dumnezeu.

12 Şi aceasta s-a întâmplat din cauza amândriei inimilor lor, din cauza bbogăţiilor lor mari, da, aceasta s-a întâmplat din cauza asupririi celor csăraci de către ei, care nu au dat bucate celor flămânzi, care nu au dat haine celor goi şi care au lovit peste obraz pe fraţii lor cei umili, bătându-şi joc de ceea ce era sfânt, tăgăduind spiritul profeţiei şi al revelaţiei, ucigând, jefuind, minţind, furând, comiţând adulter, ridicându-se în mari rebeliuni şi dezertând în ţara lui Nefi printre lamaniţi.

13 Şi din cauza marii lor ticăloşii şi a alăudăroşeniei lor despre puterea lor, ei au fost părăsiţi de puterea lor; de aceea, ei nu au prosperat, ci au fost loviţi şi pedepsiţi şi alungaţi dintre lamaniţi până când ei şi-au pierdut stăpânirea asupra aproape a tuturor ţinuturilor lor.

14 Dar iată, Moroniha predicase mult poporului din cauza nedreptăţilor lor şi, de asemenea, aNefi şi Lehi, care erau fiii lui Helaman, au predicat şi ei multe lucruri poporului, da, şi le-au profeţit lor multe lucruri despre nedreptăţile lor şi despre ceea ce urma să vină peste ei dacă nu se pocăiau de păcatele lor.

15 Şi s-a întâmplat că ei s-au pocăit; şi în măsura în care s-au pocăit, ei au început să prospere.

16 Căci atunci când Moroniha a văzut că ei s-au pocăit, s-a aventurat ca să-i conducă pe ei tot înainte, dintr-un un loc în altul, şi dintr-un un oraş în altul chiar până când ei şi-au recăpătat jumătate din avuţia lor şi jumătate din ţinuturile lor.

17 Şi astfel s-a terminat cel de-al şaizeci şi unulea an al domniei judecătorilor.

18 Şi s-a întâmplat că, în cel de-al şaizeci şi doilea an al domniei judecătorilor, Moroniha nu a mai putut să capete alte posesiuni asupra lamaniţilor.

19 De aceea, ei şi-au abandonat planul de a obţine restul ţinuturilor lor, căci lamaniţii erau atât de numeroşi încât a fost peste putinţă pentru nefiţi să obţină mai multă putere asupra lor; de aceea, Moroniha a folosit toate oştirile sale ca să păstreze acele părţi pe care le luase.

20 Şi s-a întâmplat că din cauza numărului mare al lamaniţilor, nefiţii au fost mult înfricoşaţi ca să nu fie răsturnaţi, doborâţi, ucişi şi distruşi.

21 Da, ei au început să-şi aducă aminte de profeţiile lui Alma, precum şi de cuvintele lui Mosia; şi şi-au dat seama că fuseseră un popor încăpăţânat şi că nu puseseră nici un preţ pe poruncile lui Dumnezeu;

22 Şi că ei schimbaseră şi călcaseră în picioare alegile lui Mosia sau pe aceea pe care Domnul le poruncise s-o dea poporului; şi au văzut că legile lor deveniseră corupte şi că ei deveniseră un popor ticălos, într-atât, încât deveniseră tot atât de ticăloşi ca şi lamaniţii.

23 Şi din cauza nedreptăţii lor, Biserica începuse să aslăbească; şi ei au început să-şi piardă credinţa în spiritul profeţiei şi în spiritul revelaţiei; iar judecăţile lui Dumnezeu i-au privit pe ei drept în faţă.

24 Şi ei au văzut că deveniseră aslabi, la fel ca şi fraţii lor lamaniţii, şi că Spiritul Domnului nu-i mai apăra; da, Acesta s-a îndepărtat de ei pentru că bSpiritul Domnului nu trăieşte în temple cnesfinţite—

25 De aceea, Domnul a încetat să-i mai apere pe ei prin puterea Sa miraculoasă şi fără de egal, căci ei căzuseră într-o stare de anecredinţă şi de ticăloşie îngrozitoare; şi au văzut că lamaniţii erau cu mult mai numeroşi decât ei; şi că, dacă nu se blipesc de Domnul Dumnezeul lor, atunci ei trebuia să piară fără de scăpare.

26 Căci iată, au văzut că puterea lamaniţilor era tot atât de mare ca şi puterea lor, chiar om pentru om. Şi astfel au căzut ei în acest mare păcat; da, astfel au devenit ei slabi, din cauza păcatului lor, în decursul acâtorva ani.

◀

1a

3 Ne. 11:29.

◀

4a

Hel. 5:17.

◀

12a

Obad. 1:3–4; D&L 101:42.

◀

b

1 Tim. 6:17; 2 Ne. 9:42.

◀

c

D&L 42:30–31.

◀

13a

GS Mândrie.

◀

14a

Hel. 3:21.

◀

22a

Alma 1:1.

◀

23a

GS Apostazie.

◀

24a

Mosia 1:13.

◀

b

GS Duhul Sfânt.

◀

c

Mosia 2:37; Alma 7:21; 34:36.

◀

25a

GS Necredinţă.

◀

b

Iacov 6:5.

◀

26a

Alma 46:8; Hel. 12:3–4.

Capitolul 5

Nefi şi Lehi se dedică propovăduirii—Numele lor îi îndeamnă pe ei să-şi croiască vieţile după modelul înaintaşilor lor—Hristos îi mântuieşte pe cei care se pocăiesc—Nefi şi Lehi îi convertesc pe mulţi şi sunt întemniţaţi, iar focul îi încercuieşte—Un nor de întuneric umbreşte trei sute de oameni—Pământul se cutremură, iar un glas le porunceşte oamenilor să se pocăiască—Nefi şi Lehi vorbesc cu îngeri, iar mulţimea este înconjurată de foc. Circa 30 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că în acelaşi an, iată, aNefi a cedat scaunul de judecată unui om al cărui nume era Cezoram.

2 Căci, după cum legile lor şi guvernele lor erau întemeiate prin aglasul poporului, iar cei care baleseseră răul erau mai numeroşi decât cei care aleseseră binele, ei erau în pragul distrugerii, căci legile deveniseră corupte.

3 Da, şi aceasta nu era totul; ei erau un popor încăpăţânat într-atât, încât nu puteau să fie guvernaţi de către lege sau justiţie decât dacă era pentru distrugerea lor.

4 Şi s-a întâmplat că Nefi obosise din cauza nedreptăţii lor; şi el a acedat scaunul de judecată şi şi-a luat asupra sa să predice cuvântul lui Dumnezeu pentru tot restul vieţii sale; iar fratele lui, Lehi, de asemenea, pentru tot restul vieţii lui;

5 Căci şi-au adus aminte de cuvintele pe care tatăl lor, Helaman, le vorbise către ei. Şi acestea sunt cuvintele pe care el le-a vorbit:

6 Iată, fiii mei, eu doresc ca voi să vă aduceţi aminte să ţineţi poruncile lui Dumnezeu; şi eu doresc ca voi să vestiţi aceste cuvinte poporului. Iată, eu v-am dat vouă numele primilor apărinţi ai noştri care au venit din ţara Ierusalimului; şi am făcut aceasta pentru ca atunci când voi vă veţi aduce aminte de numele voastre, voi să vă aduceţi aminte de ei; iar atunci când voi vă aduceţi aminte de ei, voi vă aduceţi aminte de lucrările lor; şi atunci când vă aduceţi aminte de lucrările lor, atunci voi puteţi să ştiţi cum că a fost spus şi, de asemenea, scris că acestea erau bbune.

7 De aceea, fiii mei, aş dori ca voi să faceţi ceea ce este bun pentru ca să poată să fie spus despre voi şi, de asemenea, scris despre voi, tot aşa cum a fost spus şi scris despre ei.

8 Şi acum, fiii mei, iată, eu mai doresc încă ceva de la voi; care dorinţă este ca voi să nu faceţi aceste lucruri ca să vă făliţi, ci să faceţi astfel de lucruri ca să vă aşterneţi pentru voi o acomoară în ceruri; da, care este veşnică şi care nu se spulberă niciodată; da, pentru ca voi să puteţi avea acel dar bpreţios al vieţii veşnice despre care noi avem motivul să credem că a fost dată strămoşilor noştri.

9 O, aduceţi-vă aminte, aduceţi-vă aminte, fiii mei, de acuvintele pe care regele Beniamin le-a spus către poporul său; da, aduceţi-vă aminte că nu este nici o altă cale sau mijloc prin care omul să poată fi salvat, ci numai prin sângele bispăşitor al lui Isus Hristos, Cel care va veni; da, aduceţi-vă aminte că El va veni ca să cmântuiască dlumea.

10 Şi, de asemenea, aduceţi-vă aminte de acuvintele pe care Amulec le-a spus către Zeezrom în oraşul lui Amoniha; căci i-a spus el că Domnul cu siguranţă va veni să-şi mântuiască poporul, dar că El nu va veni ca să-i mântuiască pe ei în păcatele lor, ci să-i mântuiască pe ei de păcatele lor.

11 Şi El are putere, dată Lui de către Tatăl, pentru ca să-i mântuiască pe ei de păcatele lor datorită pocăinţei; de aceea, El i-a atrimis pe îngerii Săi ca să declare veştile despre condiţiile pocăirii, care duc la puterea Mântuitorului pentru salvarea sufletelor lor.

12 Şi acum, fiii mei, aduceţi-vă aminte, aduceţi-vă aminte că pe astânca Mântuitorului nostru, care este Hristos, Fiul lui Dumnezeu, trebuie să vă clădiţi voi btemelia voastră ca, atunci când diavolul îşi va trimite vânturile lui puternice, da, săgeţile lui în vârtejuri, da, atunci când ploaia lui cu pietre şi cfurtuna lui puternică vă va lovi, aceasta să nu aibă nici o putere asupra voastră ca să vă târască către adâncul nefericirii şi al suferinţei fără de sfârşit, datorită stâncii pe care voi sunteţi zidiţi, care este o temelie sigură, o temelie pe care dacă oamenii zidesc, ei nu pot să cadă.

13 Şi s-a întâmplat că acestea au fost cuvintele pe care Helaman le-a apropovăduit fiilor săi; da, el i-a învăţat pe ei multe lucruri care nu sunt scrise, precum şi, de asemenea, multe lucruri care sunt scrise.

14 Şi ei şi-au adus aminte de cuvintele lui; şi de aceea, au mers mai departe ţinând poruncile lui Dumnezeu pentru a propovădui cuvântul lui Dumnezeu printre tot poporul lui Nefi, începând cu oraşul Abundenţa;

15 Şi de acolo până la oraşul lui Ghid; şi de la oraşul lui Ghid până la oraşul lui Mulec;

16 Şi chiar de la un oraş la altul până când ei s-au dus tot înainte printre întreg poporul lui Nefi, care era în ţinutul de la miazăzi; şi de acolo, până în ţinutul lui Zarahemla, printre lamaniţi.

17 Şi s-a întâmplat că ei au propovăduit cu mare putere într-atât, încât i-au făcut de ruşine pe mulţi dintre acei adisidenţi care plecaseră de la nefiţi; într-atât, încât aceştia au venit şi şi-au mărturisit păcatele lor şi au fost botezaţi prin pocăinţă şi s-au întors imediat la nefiţi pentru ca să repare răul pe care-l făcuseră lor.

18 Şi s-a întâmplat că Nefi şi Lehi le-au predicat lamaniţilor cu atâta putere şi autoritate, căci ei aveau putere şi autoritate date lor pentru ca ei să poată avorbi; şi lor, de asemenea, li se dăduse mesajul pe care trebuia să-l glăsuiască—

19 De aceea, ei au vorbit, spre marea uimire a lamaniţilor, aconvingându-i pe ei într-atât, încât opt mii dintre lamaniţii care erau în ţara lui Zarahemla şi primprejur s-au botezat prin pocăinţă şi au fost convinşi de ticăloşia tradiţiilor strămoşilor lor.

20 Şi s-a întâmplat că Nefi şi Lehi au pornit de acolo ca să se ducă în ţara lui Nefi.

21 Şi s-a întâmplat că au fost capturaţi de o oştire de-a lamaniţilor şi au fost aruncaţi în aînchisoare; da, chiar în aceeaşi închisoare în care Amon şi fraţii lui fuseseră aruncaţi de către slujitorii lui Limhi.

22 Şi după ce ei au fost aruncaţi în închisoare pentru multe zile, fără mâncare, iată, ei s-au dus la ei la închisoare pentru ca să-i ia şi să-i poată ucide.

23 Şi s-a întâmplat că Nefi şi Lehi au fost înconjuraţi ca de afoc, într-atât, încât nu s-au încumetat să pună mâna pe ei de frică să nu se ardă. Cu toate acestea, Nefi şi Lehi nu au ars; şi ei au stat în mijlocul focului, dar nu au ars.

24 Şi atunci când au văzut că au fost înconjuraţi de o acoloană de foc şi că aceasta nu i-a ars, atunci inimile lor au prins curaj.

25 Căci au văzut că lamaniţii nu s-au încumetat să pună mâna pe ei; şi nici nu s-au încumetat să se apropie de ei, ci au stat ca şi cum ar fi fost trăsniţi de uimire.

26 Şi s-a întâmplat că Nefi şi Lehi s-au ridicat şi au început a vorbi către ei, spunând: Nu vă temeţi căci, iată, Dumnezeu este Acela care v-a arătat vouă acest lucru uimitor prin care vi se arată vouă că voi nu puteţi să puneţi mâna pe noi ca să ne ucideţi.

27 Şi iată, atunci când ei au spus aceste cuvinte, pământul s-a cutremurat foarte mult, iar pereţii închisorii s-au cutremurat ca şi cum ar fi fost să se prăbuşească la pământ; dar iată, aceştia nu s-au prăbuşit. Şi iată, cei care erau în închisoare erau lamaniţi şi nefiţi care erau disidenţi.

28 Şi s-a aîntâmplat că ei erau umbriţi de un nor de întuneric; şi o frică mare a venit peste ei.

29 Şi s-a întâmplat că un aglas a venit ca şi cum ar fi fost deasupra norului de întuneric, zicând: Pocăiţi-vă, pocăiţi-vă, şi nu mai căutaţi să-i distrugeţi pe slujitorii Mei pe care Eu i-am trimis la voi ca să anunţe veşti bune.

30 Şi s-a întâmplat că atunci când ei au auzit acest glas şi au văzut că nu era glasul tunetului şi nici nu era acesta glasul unui zgomot tumultuos, ci iată, acesta era un glas aliniştit, de o blândeţe deplină, ca şi cum ar fi fost o şoptire care pătrundea chiar până în suflet—

31 Şi neţinând seama de blândeţea glasului, iată că pământul s-a cutremurat foarte tare, iar pereţii închisorii s-au cutremurat, iarăşi, ca şi cum ar fi fost să se dărâme la pământ; şi iată, norul de întuneric care îi umbrea nu s-a destrămat—

32 Şi iată, glasul a venit iarăşi, zicând: Pocăiţi-vă, pocăiţi-vă, căci Împărăţia cerului este aproape; şi nu mai căutaţi să-i distrugeţi pe slujitorii Mei. Şi s-a întâmplat că pământul s-a cutremurat iarăşi, iar pereţii s-au cutremurat.

33 Şi, de asemenea, iarăşi, pentru a treia oară, glasul a venit şi a spus către ei cuvinte minunate care nu pot fi spuse de către om; iar pereţii s-au cutremurat iarăşi, iar pământul s-a cutremurat ca şi cum s-ar fi sfărâmat în bucăţi.

34 Şi s-a întâmplat că lamaniţii nu au putut fugi din cauza norului de întuneric care îi umbrea; da, şi, de asemenea, erau nemişcaţi din cauza spaimei care venise peste ei.

35 Acum, era unul printre ei care era nefit prin naştere, care aparţinuse, odată, de Biserica lui Dumnezeu, dar se despărţise de ei.

36 Şi s-a întâmplat că el s-a întors şi, iată, a văzut prin norul de întuneric faţa lui Nefi şi a lui Lehi; şi iată, ei astrăluceau foarte mult, chiar ca feţele îngerilor. Şi a văzut că ei şi-au ridicat privirile lor către cer; şi arătau ca şi cum vorbeau sau îşi ridicau glasurile către o fiinţă pe care ei o vedeau.

37 Şi s-a întâmplat că acest om a strigat către mulţime că aceştia să se întoarcă şi să privească. Şi iată, lor li s-a dat putere pentru ca ei să se întoarcă şi să privească; şi ei au văzut faţa lui Nefi şi a lui Lehi.

38 Şi ei au spus către om: Iată, ce înseamnă toate aceste lucruri şi cine este acesta cu care aceşti oameni vorbesc?

39 Acum, numele omului acestuia era Aminadab. Iar Aminadab le-a spus: Ei vorbesc cu îngerii lui Dumnezeu.

40 Şi s-a întâmplat că lamaniţii i-au spus: aCe putem noi să facem pentru ca acest nor de întuneric să poată fi înlăturat ca să nu ne mai umbrească?

41 Iar Aminadab le-a spus: Voi trebuie să vă apocăiţi şi să imploraţi glasul chiar până când veţi avea bcredinţă în Hristos, despre care voi aţi fost învăţaţi de către Alma şi de Amulec şi de Zeezrom; şi atunci când veţi face aceasta, norul de întuneric va fi înlăturat şi nu vă va mai umbri.

42 Şi s-a întâmplat că ei cu toţii au început să implore glasul Aceluia care cutremurase pământul; da, ei au implorat chiar până când norul de întuneric s-a spulberat.

43 Şi s-a întâmplat că, atunci când ei şi-au aruncat privirile împrejur şi au văzut că norul de întuneric era spulberat şi nu-i mai umbrea, iată, au văzut că erau aînconjuraţi, da, fiecare suflet, de către o coloană de foc.

44 Iar Nefi şi Lehi erau în mijlocul lor; da, ei erau înconjuraţi; da, erau ca în mijlocul unui foc înflăcărat; şi totuşi acesta nu le făcea nici un rău; şi, de asemenea, acesta nu cuprinsese nici zidurile închisorii; şi ei au fost umpluţi de acea abucurie care este de nespus şi plină de slavă.

45 Şi iată, Spiritul aSfânt al lui Dumnezeu s-a pogorât din ceruri şi a pătruns în inimile lor şi ei erau ca şi umpluţi de foc şi puteau bglăsui cuvinte minunate.

46 Şi s-a întâmplat că un glas a venit către ei, da, un glas plăcut, ca şi cum ar fi fost o şoptire, zicând:

47 aPace, pace fie între voi, datorită credinţei voastre în Preaiubitul Meu, care a fost de la începutul lumii.

48 Şi acum, când ei au auzit aceasta, şi-au aruncat ochii ca şi cum ar fi vrut să vadă din ce parte venea glasul; şi iată, au văzut cum acerul s-a deschis; şi îngeri s-au pogorât din cer şi le-au slujit.

49 Şi erau cam trei sute de suflete care au văzut şi au auzit aceste lucruri; şi ei au fost îndemnaţi să meargă înainte şi să nu se minuneze şi nici să nu se îndoiască.

50 Şi s-a întâmplat că au mers înainte şi au slujit poporului, declarând în toate ţinuturile dimprejur despre toate lucrurile pe care le auziseră şi le văzuseră într-atât, încât cea mai mare parte a lamaniţilor a fost convinsă de acestea, datorită dovezilor măreţe pe care le primise.

51 Şi toţi cei care au fost aconvinşi şi-au abandonat armele lor de război, precum şi ura lor şi tradiţiile strămoşilor lor.

52 Şi s-a întâmplat că ei au cedat nefiţilor pământurile din stăpânirea lor.

◀

1a

Hel. 3:37.

◀

2a

Mosia 29:25–27.

◀

b

Alma 10:19.

◀

4a

Alma 4:15–20.

◀

6a

1 Ne. 1:1, 5.

◀

b

2 Ne. 33.

◀

8a

3 Ne. 13:19–21.

◀

b

D&L 14:7.

◀

9a

Mosia 2:9.

◀

b

Mosia 3:17–18. GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

c

GS Mântuire, (a) mântui, mântuit.

◀

d

GS Lume—Oameni care nu se supun poruncilor.

◀

10a

Alma 11:34.

◀

11a

Alma 13:24–25.

◀

12a

Mat. 7:24–27; D&L 6:34; Moise 7:53. GS Piatra din capul unghiului; Stâncă.

◀

b

Isa. 28:16; Iacov 4:16.

◀

c

3 Ne. 14:25, 27.

◀

13a

Mosia 1:4.

◀

17a

Hel. 4:4.

◀

18a

D&L 100:5–8. GS Profeţie, (a) profeţi.

◀

19a

GS Convertire, convertit; Munca misionară.

◀

21a

Mosia 7:6–7; 21:23.

◀

23a

Ex. 3:2.

◀

24a

Ex. 14:24; 1 Ne. 1:6; D&L 29:12; JS—I 1:16.

◀

28a

Ex. 14:20.

◀

29a

3 Ne. 11:3–14.

◀

30a

1 Regi 19:12; D&L 85:6.

◀

36a

Ex. 34:29–35; Fapte 6:15.

◀

40a

Fapte 2:37–39.

◀

41a

GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

b

GS Credinţă.

◀

43a

3 Ne. 17:24; 19:14.

◀

44a

GS Bucurie.

◀

45a

3 Ne. 9:20; Eter 12:14.

◀

b

GS Darurile Spiritului.

◀

47a

GS Pace.

◀

48a

1 Ne. 1:8.

◀

51a

Alma 31:5.

Capitolul 6

Lamaniţii cei drepţi predică pentru nefiţii cei ticăloşi—Amândouă popoarele prosperă în timpul unei epoci de pace şi de belşug—Lucifer, autorul păcatului, aţâţă inimile ticăloşilor şi tâlharilor lui Gadianton la crimă şi la ticăloşie—Tâlharii acaparează guvernul nefiţilor. Circa 29–23 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că atunci când cel de-al şaizeci şi doilea an al domniei judecătorilor s-a terminat, toate aceste lucruri s-au întâmplat, iar lamaniţii, cea mai mare parte dintre ei, au devenit un popor drept, într-atât, încât adreptatea lor era mai mare decât aceea a nefiţilor, datorită credinţei lor ferme şi neclintite.

2 Căci iată, erau mulţi dintre nefiţi care deveniseră aduri şi fără pocăinţă şi foarte ticăloşi, într-atât, încât ei au respins cuvântul lui Dumnezeu şi toate predicile şi profeţiile care veniseră printre ei.

3 Cu toate acestea, poporul Bisericii a avut mare bucurie datorită schimbării lamaniţilor, da, datorită Bisericii lui Dumnezeu care fusese întemeiată printre ei. Şi ei s-au aîntovărăşit şi s-au bucurat unul cu altul şi au avut mare bucurie.

4 Şi s-a întâmplat că mulţi dintre lamaniţi au venit jos în ţara lui Zarahemla şi au declarat către nefiţi despre aconvertirea lor şi i-au îndemnat pe aceştia la credinţă şi la pocăinţă.

5 Da, şi mulţi dintre ei au predicat cu multă putere şi autoritate până când au adus pe mulţi dintre ei până în adâncurile umilinţei pentru ca să fie urmaşi umili ai lui Dumnezeu şi ai Mielului.

6 Şi s-a întâmplat că mulţi dintre lamaniţi s-au dus în aţara de la miazănoapte; şi, de asemenea, Nefi şi Lehi s-au dus în ţara de la miazănoapte ca să predice către popor. Şi astfel s-a terminat cel de-al şaizeci şi treilea an.

7 Şi iată, a fost pace în întreaga ţară, într-atât, încât nefiţii s-au dus în oricare parte a ţării au vrut, fie printre nefiţi, fie printre lamaniţi.

8 Şi s-a întâmplat că şi lamaniţii s-au dus orişiunde au vrut, fie că era printre lamaniţi sau printre nefiţi; şi astfel ei au avut legături libere unul cu altul ca să cumpere şi să vândă şi să obţină câştig după dorinţa lor.

9 Şi s-a întâmplat că au devenit foarte bogaţi, atât lamaniţii, cât şi nefiţii; şi au avut o mulţime de aur şi de argint şi de tot felul de metale preţioase, atât în ţara de la miazăzi, cât şi în ţara de la miazănoapte.

10 Acum, ţara de la miazăzi era numită Lehi, iar ţara de la miazănoapte era numită aMulec, după fiul lui Zedechia; căci Domnul l-a adus pe Mulec în ţara de la miazănoapte, iar pe Lehi în ţara de la miazăzi.

11 Şi iată, era tot felul de aur în amândouă aceste ţări, precum şi argint şi minereuri preţioase de tot felul; şi, de asemenea, erau lucrători speciali care făceau tot felul de lucrări din minereuri şi le rafinau; şi astfel au devenit ei bogaţi.

12 Ei au cultivat grâne din abundenţă, atât la miazănoapte, cât şi la miazăzi; şi au prosperat foarte mult, atât la miazănoapte, cât şi la miazăzi. Şi s-au înmulţit şi au devenit foarte puternici în ţară. Şi au crescut multe turme şi cirezi, da, multe animale îngrăşate.

13 Iată, femeile lor au lucrat şi au tors şi au făcut tot felul de veşminte din bumbac fin şi veşminte de tot felul pentru ca să-şi acopere goliciunea. Şi astfel, cel de-al şaizeci şi patrulea an a trecut în pace.

14 Iar în cel de al şaizeci şi cincilea an ei, de asemenea, au avut mare bucurie şi pace, da, multe predici şi multe profeţii despre ceea ce era să vină. Şi astfel a trecut cel de-al şaizeci şi cincilea an.

15 Şi s-a întâmplat că în cel de-al şaizeci şi şaselea an al domniei judecătorilor, iată, aCezoram a fost ucis de către o mână necunoscută în timp ce el se aşeza pe scaunul de judecată. Şi s-a întâmplat că în acelaşi an, fiul lui, care fusese numit de către popor în locul lui, a fost, de asemenea, ucis. Şi astfel s-a încheiat cel de-al şaizeci şi şaselea an.

16 Iar la începutul celui de-al şaizeci şi şaptelea an, poporul a început iarăşi să devină ticălos.

17 Căci iată, Domnul îi binecuvântase pe ei atât de mult cu bogăţiile lumii, încât ei nu fuseseră tulburaţi de mânie, de războaie şi nici de vărsări de sânge; de aceea, ei au început să-şi îndrepte inimile lor către bogăţii; da, au început să caute să obţină câştiguri pentru ca să se ridice unul deasupra altuia; de aceea, ei au început să ucidă în aascuns şi să fure şi să jefuiască pentru ca să obţina câştiguri.

18 Şi acum, iată, acei criminali şi tâlhari erau o bandă care fusese formată de către Chişcumen şi aGadianton. Şi acum, s-a întâmplat că erau mulţi din banda lui Gadianton printre nefiţi. Dar iată, ei erau mai numeroşi printre partea cea mai ticăloasă a lamaniţilor. Iar ei erau numiţi tâlharii şi ucigaşii lui Gadianton.

19 Şi aceştia erau cei care l-au ucis pe judecătorul-şef Cezoram şi pe fiul lui în timp ce erau în scaunul de judecată; şi iată, ei nu au fost găsiţi.

20 Şi acum s-a întâmplat că atunci când lamaniţii au aflat că erau tâlhari printre ei, au fost foarte supăraţi; şi au folosit orişice mijloace care erau în puterile lor pentru ca să-i distrugă pe ei de pe faţa pământului.

21 Dar iată, Satana a aţâţat inimile celei mai mari părţi a nefiţilor într-atât, încât aceştia s-au unit cu bandele acelea de tâlhari şi au făcut legăminte şi jurăminte că ei se vor proteja şi apăra unul pe altul în orişice împrejurări grele s-ar afla pentru ca ei să nu sufere pentru crimele lor şi pentru tâlhăriile lor şi pentru furturile lor.

22 Şi s-a întâmplat că au avut semnele lor, da, semnele lor asecrete şi cuvintele lor secrete; şi aceasta pentru ca ei să poată să deosebească pe un frate care intrase în legământ, pentru ca orişice ticăloşie fratele lui ar fi comis, el să nu fie vătămat de fratele său, nici de cei care făceau parte din banda lui, care făcuseră acest legământ.

23 Şi astfel, ei puteau să ucidă şi să jefuiască şi să fure şi să preacurvească şi să facă tot felul de ticăloşii împotriva legilor ţării lor şi a legilor lui Dumnezeu.

24 Şi oricare dintre cei ce aparţineau de banda lor ar fi divulgat lumii aticăloşia şi lucrurile lor abominabile trebuia să fie judecat, nu potrivit legilor ţării lor, ci potrivit legilor ticăloşiei lor, care fuseseră date de către Gadianton şi Chişcumen.

25 Acum, iată, acestea erau jurămintele şi legămintele asecrete despre care Alma îi poruncise fiului său că nu trebuie să pătrundă în lume, căci altfel acestea ar fi un mijloc ca să tragă poporul în jos la distrugere.

26 Acum iată, aceste ajurăminte şi legăminte secrete nu au ajuns la Gadianton de la cronicile care fuseseră date lui Helaman; dar iată, ele au fost sădite în inima lui Gadianton de către baceeaşi fiinţă care i-a îndemnat pe părinţii noştri dintâi să ia din fructul oprit—

27 Da, aceeaşi fiinţă care complotase cu aCain că dacă acesta îl va ucide pe fratele său Abel, aceasta să nu fie făcut cunoscută lumii. Şi el a complotat cu Cain şi urmaşii lui de la acel timp încolo.

28 Şi, de asemenea, tot această fiinţă este aceea care a sădit în inimile oamenilor ideea să azidească un turn destul de înalt pentru ca ei să poată ajunge la cer. Şi tot această fiinţă a fost aceea care a condus pe cei care au venit de la acel turn în ţara aceasta; care au răspândit lucrările întunericului şi ale lucrurilor abominabile pe toată faţa pământului până când ea a târât poporul în jos într-o distrugere btotală şi până la un iad veşnic.

29 Da, este aceeaşi fiinţă care a sădit în inima lui aGadianton să continue lucrarea întunericului şi a uciderii secrete; şi ea a dat pe faţă acest lucru de la începutul omului şi până în timpul de acum.

30 Şi iată, ea este aceea care este aautoarea tuturor păcatelor. Şi iată, ea este aceea care conduce lucrările sale de întuneric şi de crime secrete şi care transmite planurile lor şi jurămintele lor şi legămintele lor şi planurile lor îngrozitor de ticăloase de la generaţie la generaţie, în măsura în care ea poate să acapareze inimile copiilor oamenilor.

31 Şi acum iată, ea a pus stăpânire pe inimile nefiţilor; da, într-atât, încât ei deveniseră foarte păcătoşi; da, cea mai mare parte a lor s-au îndepărtat din drumul dreptăţii şi au acălcat în picioare poruncile lui Dumnezeu; şi s-au întors către drumurile lor proprii şi şi-au zidit idoli din aurul şi argintul lor.

32 Şi s-a întâmplat că toate aceste nedreptăţi li s-au întâmplat lor în timp de numai acâţiva ani, într-atât, încât cea mai mare dintre ele li s-au întâmplat lor în cel de-al şaizeci şi şaptelea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi.

33 Şi ei, de asemenea, au crescut în nedreptăţile lor în cel de-al şaizeci şi optulea an, spre marea supărare şi tânguire a celor drepţi.

34 Şi astfel, noi vedem că nefiţii au început să rătăcească în necredinţă şi să crească în ticăloşie şi în lucruri abominabile, în timp ce lamaniţii au început să se întărească nespus de mult în cunoaşterea Dumnezeului lor; da, ei au început să ţină legile şi poruncile Lui şi să păşească în adevăr şi în dreptate în faţa Lui.

35 Şi astfel, noi vedem că Spiritul Domnului a început să se aretragă de la nefiţi, din cauza ticăloşiei şi a împietririi inimilor lor.

36 Şi astfel, noi vedem că Domnul a început să-Şi verse Spiritul Său peste lamaniţi, datorită uşurinţei lor şi a dorinţei lor de a crede în cuvintele Lui.

37 Şi s-a întâmplat că lamaniţii au fugărit banda de tâlhari ai lui Gadianton; şi ei au predicat cuvântul lui Dumnezeu printre cei mai slabi dintre ei, într-atât, încât această bandă de tâlhari a fost distrusă cu totul dintre lamaniţi.

38 Şi s-a întâmplat, pe de altă parte, că nefiţii i-au întărit şi i-au sprijinit, începând cu cei mai ticăloşi dintre ei, până când ei s-au răspândit peste toată ţara nefiţilor şi au cucerit cea mai mare parte dintre cei drepţi, până când ei au ajuns să creadă în lucrările lor şi să se împărtăşească din jafurile lor şi să se unească cu ei în crimele şi combinaţiile lor secrete.

39 Şi astfel, ei au obţinut întreaga conducere a guvernului, într-atât, încât au călcat în picioare şi au lovit şi au sfâşiat şi le-au întors spatele celor asăraci şi urmaşilor cei umili ai lui Dumnezeu.

40 Şi astfel, noi vedem că ei erau într-o stare îngrozitoare şi se apregăteau pentru o distrugere veşnică.

41 Şi s-a întâmplat că astfel s-a încheiat cel de-al şaizeci şi optulea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi.

◀

1a

Hel. 13:1.

◀

2a

Rom. 1:28–32.

◀

3a

GS Tovărăşie.

◀

4a

GS Convertire, convertit.

◀

6a

Alma 63:4–9; Hel. 3:11–12.

◀

10a

Mosia 25:2–4; Hel. 8:21.

◀

15a

Hel. 5:1.

◀

17a

3 Ne. 9:9.

◀

18a

Hel. 2:4, 12–13.

◀

22a

GS Combinaţii secrete.

◀

24a

GS Răutate, rău.

◀

25a

Alma 37:27–32.

◀

26a

Moise 5:29, 49–52.

◀

b

3 Ne. 6:28; Moise 4:6–12.

◀

27a

Moise 5:18–33.

◀

28a

Gen. 11:1–4; Eter 1:3.

◀

b

Eter 8:9, 15–25.

◀

29a

Hel. 2:4–13.

◀

30a

Alma 5:39–42; Moro. 7:12, 17; Moise 4:4.

◀

31a

1 Ne. 19:7.

◀

32a

Alma 46:8.

◀

35a

Mosia 2:36; D&L 121:37.

◀

39a

Ps. 109:16; Alma 5:54–56; D&L 56:16.

◀

40a

Hel. 5:2; 11:37; D&L 18:6.

Profeţia lui Nefi, Fiul lui Helaman—Dumnezeu ameninţă poporul lui Nefi că El îl va vizita în mânia Sa pentru distrugerea lor totală, dacă nu renunţă la ticăloşia lor. Dumnezeu loveşte poporul lui Nefi cu o ciumă; ei se pocăiesc şi se întorc către El. Samuel, un lamanit, le profeţeşte nefiţilor.

Cuprinde capitolele 7 până la 16, inclusiv.

Capitolul 7

Nefi este respins la miazănoapte şi se reîntoarce la Zarahemla—El se roagă în turnul din grădina sa şi cheamă poporul să se pocăiască sau să piară. Circa 23–21 î.H.

1 Iată, acum s-a întâmplat în cel de-al şaizeci şi nouălea an al domniei judecătorilor peste poporul nefiţilor că Nefi, fiul lui Helaman, s-a areîntors în ţara lui Zarahemla, din ţara de la miazănoapte.

2 Căci el provenea din poporul care era din ţara de la miazănoapte şi a propovăduit cuvântul lui Dumnezeu şi a profeţit multe lucruri;

3 Şi ei au respins toate cuvintele lui, într-atât, încât el nu a putut să rămână printre ei, ci s-a întors iarăşi în ţara lui de baştină.

4 Şi au văzut poporul într-o asemenea stare îngrozitoare de ticăloşie şi pe acei tâlhari ai lui Gadianton ocupând scaunele de judecată—după ce au uzurpat puterea şi autoritatea din ţară; dând deoparte poruncile lui Dumnezeu şi nefiind drepţi câtuşi de puţin în faţa Lui; nefăcând nici un fel de dreptate copiilor oamenilor;

5 Condamnând pe cei drepţi datorită dreptăţii lor; lăsând pe cei vinovaţi şi ticăloşi să meargă nepedepsiţi din cauza banilor lor; şi mai ales fiind ţinuţi în posturi din fruntea guvernului, ca să domnească şi să facă după dorinţa lor, pentru ca ei să poată căpăta câştiguri şi slava alumii; şi mai ales, pentru ca ei să poată şi mai uşor să comită adulter, să fure şi să ucidă şi să facă după dorinţele lor proprii—

6 Acum, această mare nedreptate li se întâmplase nefiţilor timp de nu prea mulţi ani; şi atunci când Nefi a văzut aceasta, inima i s-a umplut de supărare în piept şi a exclamat în chinul sufletului său:

7 O, dacă aş fi putut să-mi trăiesc zilele mele în zilele când tatăl meu, Nefi, a plecat, la început, din ţara Ierusalimului, dacă aş fi putut să mă bucur împreună cu el în ţara făgăduită; atunci poporul lui se aşeza în implorare cu uşurinţă, era tare în ţinerea poruncilor lui Dumnezeu şi lent în a fi condus la nedreptate; şi el era iute în a asculta de Cuvintele Domnului—

8 Da, dacă zilele mele ar fi putut să fie în zilele acelea, atunci sufletul meu ar fi putut să aibă bucurie în dreptatea fraţilor mei.

9 Dar iată, mie mi-a fost dat să trăiesc în zilele acestea şi ca sufletul meu să fie plin de supărare din cauza ticăloşiei acesteia a fraţilor mei.

10 Şi iată, acum s-a întâmplat că aceasta s-a petrecut sus, într-un turn care era în grădina lui Nefi, care era lângă drumul mare care ducea la piaţa principală, care era în oraşul lui Zarahemla; de aceea, Nefi s-a închinat în turnul care era în grădina lui, care turn era, de asemenea, lângă poarta grădinii pe lângă care trecea drumul.

11 Şi s-a întâmplat că erau unii oameni care treceau pe acolo şi care l-au văzut pe Nefi cum îşi vărsa sufletul către Dumnezeu sus în turn; şi ei au alergat şi au spus poporului ceea ce văzuseră, iar poporul a venit laolaltă în mari mulţimi pentru ca să poată să afle cauza unei aşa de mari jeluiri pentru ticăloşia poporului.

12 Şi acum, când Nefi s-a ridicat, el a văzut mulţimile de oameni care erau adunate laolaltă.

13 Şi s-a întâmplat că el şi-a deschis gura şi le-a spus: Iată, ade ce v-aţi adunat laolaltă? Pentru ca eu să vă spun despre nedreptăţile voastre?

14 Da, căci m-am urcat în turnul meu ca să-mi pot vărsa sufletul către Dumnezeul meu, din cauza supărării foarte mari a inimii mele, care este din cauza nedreptăţilor voastre!

15 Şi din cauza jeluirii şi a tânguirii mele voi v-aţi adunat laolaltă şi vă minunaţi; da, voi aveţi mare nevoie să vă minunaţi; da, voi ar trebui să vă minunaţi, căci i-aţi dat voie Satanei să acapareze într-o asemenea măsură inimile voastre.

16 Da, cum de aţi putut voi să vă lăsaţi seduşi de el, care caută să vă doboare sufletele în nefericire veşnică şi suferinţă fără de sfârşit?

17 O, pocăiţi-vă, pocăiţi-vă! aDe ce să muriţi? Întoarceţi-vă, întoarceţi-vă către Domnul Dumnezeul vostru. De ce v-a părăsit El pe voi?

18 Aceasta este pentru că voi v-aţi împietrit inimile; da, voi nu ascultaţi de glasul Păstorului cel abun; da, voi L-aţi bprovocat pe El ca să se mânie împotriva voastră.

19 Şi iată, în loc să vă aadune, dacă nu vă pocăiţi, iată, El vă va împrăştia pentru ca voi să ajungeţi carne pentru câini şi pentru animalele sălbatice.

20 O, cum de L-aţi putut voi uita pe Dumnezeul vostru chiar în ziua când El v-a salvat?

21 Dar iată, aceasta este pentru ca să obţineţi câştiguri, pentru ca să fiţi lăudaţi de către oameni, da, şi pentru ca voi să puteţi obţine aur şi argint. Şi v-aţi îndreptat inimile către bogăţii şi către lucrurile deşarte ale acestei alumi, pentru care voi faceţi crime şi tâlhării şi furturi; şi purtaţi mărturie bneadevărată împotriva vecinului vostru; şi faceţi tot felul de nedreptăţi.

22 Şi din cauza aceasta nenorocire va veni peste voi, dacă nu vă veţi pocăi. Căci, dacă nu vă veţi pocăi, iată, acest oraş mare, precum şi toate acele oraşe mari care se află de jur-împrejur, care sunt în ţara stăpânirilor voastre, vor fi luate de la voi pentru ca voi să nu aveţi nici un loc în ele; căci iată, Domnul nu vă va da vouă aputere, aşa cum El a făcut-o până acum ca să rezistaţi împotriva duşmanilor voştri.

23 Căci iată, astfel spune Domnul: Eu nu-i voi arăta puterea Mea celui ticălos, unuia mai mult decât altuia, decât numai acelora care se pocăesc de păcatele lor şi ascultă de Cuvintele Mele. Acum, de aceea, eu aş vrea ca voi să vedeţi, fraţii mei, că va fi amai bine de lamaniţi decât de voi, dacă nu vă pocăiţi.

24 Căci iată, ei sunt mai drepţi decât voi, căci ei nu au păcătuit împotriva acelei mari cunoaşteri pe care voi aţi obţinut-o; de aceea, Domnul va avea îndurare faţă de ei; da, El va aprelungi zilele lor şi va înmulţi seminţia lor, chiar atunci când voi veţi fi bdistruşi cu totul, dacă nu vă veţi pocăi.

25 Da, nenorocire va veni peste voi din cauza acelor mari lucruri abominabile care au venit printre voi; iar voi v-aţi unit unul cu altul pentru aceasta, da, în banda aceea asecretă care a fost întemeiată de către Gadianton!

26 Da, anenorocire va veni peste voi din cauza acelei mândrii pe care aţi lăsat-o să intre în inimile voastre, care v-a ridicat dincolo de ceea ce este bun, din cauza bbogăţiilor voastre foarte mari!

27 Da, nenorocire va veni peste voi din cauza ticăloşiei şi a lucrurilor voastre abominabile!

28 Şi dacă nu vă veţi pocăi, atunci veţi pieri; da, chiar şi pământurile voastre vor fi luate de la voi, iar voi veţi fi distruşi de pe faţa pământului.

29 Iată acum, eu nu spun de la mine că aceste lucruri se vor întâmpla, căci nu de la mine însumi acunosc aceste lucruri; ci iată, eu ştiu că aceste lucruri sunt adevărate pentru că Domnul Dumnezeu mi le-a făcut mie cunoscute, de aceea, mărturisesc eu că acestea se vor întâmpla.

◀

1a

Hel. 6:6.

◀

5a

Mat. 13:22; 16:26.

◀

13a

Mat. 3:5–8.

◀

17a

Ezec. 18:23, 31–32.

◀

18a

Ezec. 34:12; Ioan 10:14–16; Alma 5:38–41, 57–60. GS Păstorul cel Bun.

◀

b

Iacov 1:8; Alma 12:36–37.

◀

19a

3 Ne. 10:4–7.

◀

21a

GS Deşertăciune lumească.

◀

b

Ex. 20:16; Mat. 15:19–20.

◀

22a

Mosia 7:29.

◀

23a

Hel. 15:11–15.

◀

24a

Alma 9:16; D&L 5:33.

◀

b

Alma 9:19.

◀

25a

Hel. 3:23.

◀

26a

Isa. 5:8–25.

◀

b

Iacov 2:13.

◀

29a

Alma 5:45–46.

Capitolul 8

Judecători corupţi caută să incite poporul împotriva lui Nefi—Avraam, Moise, Zenos, Zenoc, Ezias, Isaia, Ieremia, Lehi şi Nefi au depus cu toţii mărturie despre Hristos—Prin inspiraţie, Nefi anunţă uciderea judecătorului-şef. Circa 23–21 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că atunci când Nefi a spus aceste cuvinte, iată, erau oameni care erau judecători care, de asemenea, aparţineau de banda secretă a lui Gadianton; şi ei erau mânioşi şi îşi ridicau glasurile împotriva lui, zicând către popor: De ce nu-l prindeţi pe acest om şi nu-l aduceţi pentru ca el să poată fi condamnat după crima pe care a comis-o?

2 De ce vă uitaţi la acest om şi-l ascultaţi cum insultă poporul acesta şi legea noastră?

3 Căci iată, Nefi le-a vorbit despre corupţia legii lor; da, multe lucruri a vorbit Nefi care nu pot fi scrise; şi nimic n-a vorbit el care era împotriva poruncilor lui Dumnezeu.

4 Şi acei judecători erau mânioşi pe el pentru că a avorbit limpede către ei despre lucrările lor tainice ale întunericului; cu toate acestea ei nu s-au încumetat să pună mâna pe el căci s-au temut de popor ca acesta să nu se plângă împotriva lor.

5 De aceea, ei au strigat către popor, zicând: De ce permiteţi voi ca acest om să ne insulte? Căci iată, el a condamnat tot acest popor chiar la distrugere; da, şi, de asemenea, ca aceste oraşe mari să fie luate de la noi pentru ca noi să nu avem nici un loc în ele.

6 Şi acum, noi ştim că aceasta este imposibil, căci iată, noi suntem puternici şi oraşele noastre sunt mari; de aceea, duşmanii noştri nu pot să aibă nici o putere asupra noastră.

7 Şi s-a întâmplat că astfel au aţâţat ei poporul la mânie împotriva lui Nefi şi au pricinuit conflicte printre ei; căci erau unii care au strigat: Lăsaţi-l pe acest om în pace, căci este un om bun, iar lucrurile pe care le-a spus cu siguranţă se vor întâmpla dacă noi nu ne pocăim.

8 Da, iată, toate judecăţile vor veni asupra noastră, despre care el ne-a depus mărturie; căci noi ştim că el ne-a depus mărturie dreaptă despre nedreptăţile noastre. Şi iată, acestea sunt multe; şi el, de asemenea, acunoaşte toate lucrurile care ni se vor întâmpla nouă, după cum el cunoaşte nedreptăţile noastre;

9 Da, şi iată, dacă el nu ar fi fost un profet, nu ar fi putut să depună mărturie despre acele lucruri.

10 Şi s-a întâmplat că acei oameni care au căutat să-l distrugă pe Nefi erau forţaţi, din cauza fricii lor, să nu pună mâna pe el; de aceea, el a început iarăşi să vorbească către ei, văzând că el dobândise trecere favoare în ochii unora într-atât, încât cei rămaşi dintre ei erau înfricoşaţi.

11 De aceea, el a fost forţat să le vorbească lor mai mult, zicând: Iată, fraţii mei, n-aţi citit voi că Dumnezeu a dat putere unui om şi anume, lui Moise, ca să lovească apele aMării Roşii şi că acestea s-au despărţit încoace şi încolo într-atât, încât Israeliţii, care erau strămoşii noştri, au trecut printre ape pe pământ uscat, iar apele s-au închis peste oştirile Egiptenilor şi le-au înghiţit?

12 Şi acum iată, dacă Dumnezeu i-a dat acestui om asemenea putere, atunci de ce trebuie să vă certaţi între voi şi să spuneţi că el nu mi-a dat mie nici o putere ca să ştiu despre judecăţile care vor veni peste voi, dacă voi nu vă pocăiţi?

13 Dar iată, voi nu numai că tăgăduiţi cuvintele mele, dar tăgăduiţi şi toate cuvintele care au fost spuse de către strămoşii noştri, precum şi cuvintele care au fost spuse de către acest om, Moise, care avea puteri atât de mari date lui, da, cuvintele pe care el le-a spus despre venirea lui Mesia.

14 Da, nu a scris el că Fiul lui Dumnezeu va veni? Şi tot aşa cum el a aridicat şarpele de aramă în pustiu, tot aşa va fi ridicat El, Cel care va veni.

15 Şi atâţia câţi vor privi la acel şarpe vor atrăi, şi anume atâţia câţi vor privi la Fiul lui Dumnezeu cu credinţă, având spiritul smerit, aceia vor putea să btrăiască, chiar acea viaţă care este veşnică.

16 Şi acum iată, nu numai Moise a depus mărturie despre aceste lucruri, ci tot aşa au făcut şi atoţi profeţii sfinţi din zilele lui şi până în zilele lui Avraam.

17 Da, şi iată, aAvraam a văzut venirea Lui şi s-a umplut de veselie şi s-a bucurat.

18 Da, şi iată, vă spun vouă că nu numai Avraam ştia despre aceste lucruri, dar erau amulţi înaintea zilelor lui Avraam care au fost chemaţi la bordinul lui Dumnezeu; da, chiar la ordinul Fiului Lui; şi aceasta pentru ca să poată fi arătat poporului, multe mii de ani înainte de venirea Lui, că va veni la ei chiar mântuirea.

19 Şi acum, aş dori ca voi să ştiţi că încă din zilele lui Avraam au fost mulţi profeţi care au depus mărturie despre aceste lucruri; da, iată, profetul aZenos a depus mărturie cu curaj; pentru aceasta el a fost ucis.

20 Şi iată, de asemenea, aZenoc, şi, de asemenea, Ezias şi, de asemenea, bIsaia şi cIeremia (Ieremia fiind acelaşi profet care a depus mărturie despre distrugerea dIerusalimului) şi acum, noi ştim că Ierusalimul a fost distrus potrivit cuvintelor lui Ieremia. O, atunci de ce să nu vină Fiul lui Dumnezeu potrivit profeţiei lui?

21 Şi acum, veţi contesta voi faptul că aIerusalimul a fost distrus? Veţi spune voi că bfiii lui Zedechia nu au fost ucişi cu toţii în afară de cMulec? Da, şi nu vedeţi voi că cei din seminţia lui Zedechia sunt cu noi; şi că ei au fost alungaţi afară din ţara Ierusalimului? Dar iată, aceasta nu este totul—

22 Tatăl nostru, Lehi, a fost alungat din Ierusalim pentru că el a depus mărturie despre aceste lucruri. Nefi, de asemenea, a depus mărturie despre aceste lucruri, precum şi aproape toţi strămoşii noştri, chiar până în timpul acesta; da, ei au depus mărturie despre avenirea lui Hristos şi au aşteptat cu nerăbdare şi s-au bucurat de ziua Lui în care urmează să vină.

23 Şi iată, El este Dumnezeu; şi El este cu ei; şi El li S-a arătat lor, cum că ei erau mântuiţi de către El; şi ei I-au dat Lui slavă, datorită a ceea ce va urma să fie.

24 Şi acum, văzând că voi cunoaşteţi aceste lucruri şi nu le puteţi tăgădui decât dacă minţiţi, în aceasta aţi păcătuit voi, căci aţi respins toate aceste lucruri, neţinând seama de multele dovezi pe care le-aţi primit; da, voi chiar aţi primit atoate lucrurile, atât lucrurile din cer, precum şi toate lucrurile care sunt pe pământ ca o dovadă că ele sunt adevărate.

25 Dar iată, aţi respins adevărul şi v-aţi arăzvrătit împotriva Dumnezeului vostru cel Sfânt; şi chiar şi în timpul de acum, în loc să vă aşterneţi bcomori în cer pentru voi înşivă, unde nimic nu putrezeşte şi unde nimic care este necurat nu poate ajunge, voi adunaţi pentru voi înşivă mânie împotriva zilei de cjudecată.

26 Da, chiar şi la timpul de acum voi vă desăvârşiţi în păcat din cauza crimelor voastre şi a aimoralităţii şi a ticăloşiei voastre pentru nimicire veşnică; da, dacă nu vă pocăiţi, aceasta va veni peste voi în curând.

27 Da, iată, acum aceasta este chiar la uşa voastră; da, duceţi-vă la scaunul de judecată şi cercetaţi; şi iată, judecătorul vostru este ucis; şi el azace în sângele său; şi a fost ucis bde către fratele lui, care caută să se aşeze în scaunul de judecată.

28 Şi iată, ei amândoi aparţin de banda voastră secretă, al cărui aautor este Gadianton şi cel rău care caută să distrugă sufletele oamenilor.

◀

4a

1 Ne. 16:2–3.

◀

8a

Hel. 7:29.

◀

11a

Ex. 14:16; 1 Ne. 17:26; Mosia 7:19; D&L 8:2–3; Moise 1:25.

◀

14a

Num. 21:6–9; 2 Ne. 25:20; Alma 33:19–22. GS Isus Hristos—Semne sau simboluri ale lui Hristos.

◀

15a

1 Ne. 17:41; Alma 37:45–47; 3 Ne. 15:9.

◀

b

Ioan 11:25.

◀

16a

Iacov 4:4–5; 7:11.

◀

17a

Gen. 22:8–14; Ioan 8:56.

◀

18a

Alma 13:19; D&L 84:6–16; 136:37.

◀

b

GS Preoţia lui Melhisedec.

◀

19a

Alma 34:7.

◀

20a

1 Ne. 19:10; 3 Ne. 10:15–16. GS Scripturi—Scripturi pierdute.

◀

b

Isa. 53.

◀

c

1 Ne. 5:13; 7:14.

◀

d

Ier. 26:18; 1 Ne. 1:4.

◀

21a

2 Ne. 6:8; Omni 1:15.

◀

b

2 Regi 25:7; Ier. 39:6; 52:10.

◀

c

Ezec. 17:22–23; Hel. 6:10.

◀

22a

GS Isus Hristos—Profeţii despre naşterea şi moartea lui Isus Hristos.

◀

24a

Alma 30:44; Moise 6:63.

◀

25a

Mosia 2:36–38; 3:12.

◀

b

Hel. 5:8; 3 Ne. 13:19–21.

◀

c

D&L 10:20–23; 121:23–25.

◀

26a

GS Imoralitate.

◀

27a

Hel. 9:3, 15.

◀

b

Hel. 9:6, 26–38.

◀

28a

Hel. 6:26–30.

Capitolul 9

Mesagerii îl găsesc pe judecătorul-şef mort la scaunul de judecată—Ei sunt închişi, iar mai târziu eliberaţi—Prin inspiraţie, Nefi îl identifică pe Seantum ca fiind ucigaşul—Nefi este acceptat de către unii ca profet. Circa 23–21 î.H.

1 Iată, acum s-a întâmplat că atunci când Nefi a vorbit aceste cuvinte, unii oameni care erau printre ei au alergat la scaunul de judecată; da, şi anume cinci erau cei care s-au dus; şi în timp ce se duceau, ei au spus unul către altul:

2 Iată, acum noi vom afla cu siguranţă dacă acest om este profet şi dacă Dumnezeu i-a dat lui poruncă să ne profeţească nouă asemenea lucruri minunate. Iată, noi nu credem că el a făcut aceasta; da, nu credem că este profet; cu toate acestea, dacă lucrul acesta pe care l-a spus despre judecătorul-şef este adevărat, cum că el este mort, atunci noi vom crede că celelalte cuvinte pe care le-a vorbit sunt adevărate.

3 Şi s-a întâmplat că au alergat din toate puterile lor şi au ajuns la scaunul de judecată; şi iată, judecătorul-şef era căzut la pământ şi azăcea în sângele său.

4 Şi acum, iată, când ei au văzut aceasta, au fost uimiţi peste măsură într-atât, încât au căzut la pământ; căci ei nu au crezut cuvintele pe care Nefi le spusese despre judecătorul-şef.

5 Dar acum, când au văzut, au crezut; şi frica a venit peste ei ca nu cumva toate judecăţile despre care Nefi vorbise să vină peste popor; de aceea, s-au cutremurat şi au căzut la pământ.

6 Acum, imediat după ce judecătorul fusese ucis—el fiind înjunghiat de către fratele lui deghizat, acesta a fugit, iar slujitorii au alergat şi au spus poporului, ridicând un strigăt de moarte printre ei;

7 Şi iată, poporul s-a adunat laolaltă la locul scaunului de judecată—şi iată, spre uimirea lor, ei i-au văzut pe acei cinci oameni care căzuseră la pământ.

8 Şi acum iată, poporul nu ştia nimic despre mulţimea care se adunase laolaltă în agrădina lui Nefi; de aceea, ei au spus unul către altul: Aceşti oameni sunt ei oare aceia care l-au ucis pe judecător, iar Dumnezeu i-a lovit pe ei ca să nu poată fugi de noi.

9 Şi s-a întâmplat că ei i-au prins şi i-au legat şi i-au aruncat în închisoare. Şi s-a trimis o veste peste graniţă spunând că judecătorul a fost ucis şi că ucigaşii au fost prinşi şi aruncaţi în închisoare.

10 Şi s-a întâmplat că în dimineaţa următoare poporul s-a adunat laolaltă ca să jelească şi să apostească la înmormântarea marelui judecător-şef care fusese ucis.

11 Şi astfel, de asemenea, acei judecători care erau în grădina lui Nefi şi care au auzit aceste cuvinte erau, de asemenea, adunaţi laolaltă la înmormântare.

12 Şi s-a întâmplat că ei au cercetat în popor, zicând: Unde sunt cei cinci care au fost trimişi să cerceteze despre judecătorul şef dacă el era mort? Iar ei au răspuns, zicând: Despre cei cinci pe care voi ziceţi că i-aţi trimis, noi nu ştim nimic; dar sunt cinci oameni care sunt ucigaşii, pe care noi i-am aruncat în închisoare.

13 Şi s-a întâmplat că judecătorii au cerut ca ei să fie aduşi; şi au fost aduşi; şi iată, erau cei cinci care fuseseră trimişi; şi iată, judecătorii au cerut de la ei să afle despre aceasta, iar ei le-au spus despre tot ceea ce făcuseră, zicând:

14 Noi am fugit şi am venit la locul scaunului de judecată; iar atunci când am văzut toate lucrurile chiar aşa cum Nefi depusese mărturie, noi am fost uimiţi într-atât, încât am căzut la pământ; şi atunci când ne-am revenit din uimire, iată, ei ne-au aruncat în închisoare.

15 Acum, cât despre uciderea acestui om, noi nu ştim cine a făcut-o; şi ştim numai atât; şi am fugit şi am venit aşa cum voi aţi dorit; şi iată, el era mort, aşa cum au fost cuvintele lui Nefi.

16 Şi acum s-a întâmplat că judecătorii au prezentat această problemă în faţa poporului şi au strigat împotriva lui Nefi, zicând: Iată, noi ştim că acest Nefi trebuie să se fi înţeles cu cineva ca să-l ucidă pe judecător şi apoi să poată să ne anunţe nouă aceasta pentru ca să poată să ne convertească la credinţa lui, ca să poată să se înalţe pe el însuşi ca să fie un om mare, ales al lui Dumnezeu şi profet.

17 Şi acum iată, noi îl vom descoperi pe acest om, iar el îşi va mărturisi greşeala şi ni-l va face cunoscut pe adevăratul ucigaş al acestui judecător.

18 Şi s-a întâmplat că cei cinci au fost eliberaţi în ziua înmormântării. Cu toate acestea, ei i-au mustrat pe judecători cu cuvintele pe care ei le-au vorbit împotriva lui Nefi şi s-au certat cu ei unul câte unul, într-atât, încât i-au amuţit.

19 Cu toate acestea, ei au făcut ca Nefi să fie luat şi legat şi adus în faţa mulţimii, şi ei au început să-l interogheze pe el în diferite feluri pentru ca să se contrazică, pentru ca ei să poată să-l condamne la moarte—

20 Zicând către el: Tu eşti un complice; cine este acest om care a făcut crima aceasta? Spune-ne nouă acum şi recunoaşte-ţi greşeala, zicând: Iată, aici sunt bani; şi, de asemenea, noi îţi vom da ţie viaţa dacă ne vei spune şi vei recunoaşte înţelegerea pe care tu ai făcut-o cu el.

21 Dar Nefi le-a spus: O, voi anebunilor, voi cei împietrită la inimă, voi orbilor şi voi cei bîncăpăţânaţi, ştiţi voi cât timp vă va permite Domnul Dumnezeul vostru să continuaţi în felul acesta păcătos?

22 O, voi ar trebui să începeţi să plângeţi şi să vă atânguiţi din cauza distrugerii mari care în acest moment vă aşteaptă, dacă nu vă pocăiţi.

23 Iată, ziceţi voi că m-am înţeles cu un om ca el să-l ucidă pe Seezoram, judecătorul-şef al nostru. Dar iată, vă spun vouă că aceasta este din cauza că eu v-am depus vouă mărturie pentru ca voi să cunoaşteţi acest lucru; da, şi anume pentru mărturia către voi cum că eu am ştiut despre ticăloşia şi lucrurile abominabile care sunt printre voi.

24 Şi pentru că eu am făcut aceasta, voi ziceţi că m-am înţeles cu un om ca el să facă acest lucru; da, pentru că v-am arătat vouă acest semn, voi sunteţi mânioşi pe mine şi căutaţi să-mi distrugeţi viaţa.

25 Şi acum iată, vă voi arăta un alt semn şi voi vedea dacă în acest caz veţi căuta să mă distrugeţi.

26 Iată, vă zic vouă: Duceţi-vă la casa lui Seantum care este afratele lui Seezoram şi spuneţi-i acestuia—

27 Nefi, care este profetul pretins, care profeţeşte atât de mult rău despre acest popor; s-a înţeles el cu tine ca tu să-l ucizi pe Seezoram care este fratele tău?

28 Şi iată, el vă va zice vouă: Nu.

29 Iar voi să-i spuneţi: L-ai ucis tu pe fratele tău?

30 Iar el va sta cu frică şi nu va şti ce să zică. Şi iată, el va tăgădui în faţa voastră; şi se va preface că este mirat; cu toate acestea, el vă va declara vouă că este nevinovat.

31 Dar iată, voi să-l cercetaţi pe el şi veţi găsi sânge la poalele pelerinei lui.

32 Şi atunci când veţi vedea aceasta să spuneţi: De unde vine acest sânge? Nu ştim noi că acesta este sângele fratelui tău?

33 Şi atunci el va tremura şi se va face livid, chiar ca şi cum moartea ar veni asupra lui.

34 Şi atunci voi să ziceţi: Din cauza acestei frici şi a acestei palori care au venit peste faţa ta, iată, noi ştim că eşti vinovat.

35 Iar atunci o frică şi mai mare va veni peste el; şi atunci el vă va mărturisi şi nu va mai tăgădui că a făcut această crimă.

36 Iar apoi el vă va spune că eu, Nefi, nu ştiu nimic despre această întâmplare decât dacă mi-a fost comunicată mie prin puterea lui Dumnezeu. Şi atunci veţi şti voi că eu sunt un om cinstit şi că sunt trimis la voi de către Dumnezeu.

37 Şi s-a întâmplat că ei s-au dus şi au făcut chiar aşa cum Nefi le-a spus să facă. Şi iată, cuvintele pe care le-a spus au fost adevărate; căci în acord cu aceste cuvinte, el a tăgăduit; şi în acord cu aceste cuvinte, el a mărturisit.

38 Şi el a fost adus pentru a dovedi că el era adevăratul criminal într-atât, încât cei cinci au fost puşi în libertate; şi, de asemenea, Nefi a fost lăsat liber.

39 Şi au fost unii dintre nefiţi care au crezut în cuvintele lui Nefi; şi, de asemenea, au fost unii care au crezut datorită mărturiei celor cinci, căci ei fuseseră convertiţi în timp ce erau în închisoare.

40 Şi acum, erau unii din popor care au spus că Nefi era un profet.

41 Şi au fost alţii care au spus: Iată, el este un dumnezeu, căci dacă nu ar fi fost un dumnezeu el nu ar fi putut să ştie despre toate lucrurile. Căci iată, el ne-a spus nouă gândurile din inimile noastre; şi, de asemenea, ne-a spus nouă alte lucruri; şi chiar a adus la cunoştinţa noastră pe ucigaşul cel adevărat al judecătorului nostru şef.

◀

3a

Hel. 8:27.

◀

8a

Hel. 7:10.

◀

10a

GS (a) Posti, post.

◀

21a

Fapte 7:51.

◀

b

GS Răzvrătire.

◀

22a

Mosia 7:24.

◀

26a

Hel. 8:27.

Capitolul 10

Domnul îi dă lui Nefi puterea de a pecetlui—El este împuternicit să lege şi să dezlege pe pământ şi în cer—El porunceşte poporului să se pocăiască sau să piară—Spiritul îl poartă pe el din mulţime în mulţime. Circa 21–20 î.H.

1 Şi s-a întâmplat că a fost o dezbinare în popor, într-atât, încât ei s-au împrăştiat încoace şi încolo şi s-au dus în drumurile lor, lăsându-l pe Nefi singur, în timp ce el în mijlocul lor.

2 Şi s-a întâmplat că Nefi şi-a continuat drumul spre casă, achibzuind asupra lucrurilor pe care i le arătase Domnul.

3 Şi s-a întâmplat că în timp ce se gândea în felul acesta—fiind mult supărat din cauza ticăloşiei poporului nefiţilor, a lucrărilor lor secrete ale întunericului şi a crimelor lor şi a tâlhăriilor lor şi a tot felul de nedreptăţi—şi s-a întâmplat că aşa cum se gândea el în inima lui, iată un glas a venit către el, zicând:

4 Binecuvântat eşti tu, Nefi, pentru lucrurile acelea pe care le-ai făcut; căci Eu am văzut cum ai declarat afără oboseală cuvântul pe care Eu ţi l-am dat ţie pentru acest popor. Iar tu nu te-ai temut de ei şi nu ţi-ai căutat de viaţa ta bproprie, ci ai căutat cvoinţa Mea şi ai căutat să ţii poruncile Mele.

5 Şi acum, pentru că tu ai făcut aceasta cu asemenea neoboseală, iată, Eu te voi binecuvânta pe tine pentru veşnicie; şi te voi face puternic în cuvânt şi în faptă, în credinţă şi în lucruri; da, şi anume că atoate lucrurile îţi vor fi ţie date în acord cu bcuvântul tău, căci tu cnu vei cere ceea ce este împotriva voinţei Mele.

6 Iată, tu eşti Nefi, iar Eu sunt Dumnezeu. Iată, Eu îţi declar ţie în prezenţa îngerilor Mei că tu vei avea putere asupra acestui popor; şi vei lovi pământul cu afoamete şi cu boli şi cu distrugere, aşa după cum este ticăloşia acestui popor.

7 Iată, Eu îţi dau ţie puterea ca orice tu vei pecetlui pe pământ să fie apecetluit în ceruri; şi orice tu vei dezlega pe pământ să fie dezlegat în ceruri; şi astfel vei avea tu putere printre acest popor.

8 Şi astfel, dacă tu vei zice către acest templu să se crape în două, atunci aşa va fi.

9 Şi dacă tu vei zice către acest amunte: Dărâmă-te şi fii una cu pământul, atunci aşa va fi.

10 Şi iată, dacă tu vei zice ca Dumnezeu să lovească acest popor, atunci aşa se va întâmpla.

11 Şi acum iată, Eu îţi dau ţie poruncă să te duci şi să vesteşti către acest popor că aşa spune Domnul Dumnezeu, care este Atotputernic: Dacă nu vă pocăiţi, veţi fi loviţi chiar până la adistrugere.

12 Şi iată, acum s-a întâmplat că atunci când Domnul a vorbit aceste cuvinte către Nefi, el s-a oprit şi nu s-a dus la casa lui, ci s-a reîntors la mulţimile care erau împrăştiate peste întinderea ţării şi a început să le vestească lor cuvântul Domnului care fusese vorbit către el, despre distrugerea lor dacă nu se vor pocăi.

13 Acum iată, în ciuda acelui mare miracol pe care Nefi l-a făcut spunându-le lor despre moartea judecătorului-şef, ei şi-au împietrit inimile şi nu au ascultat de Cuvintele Domnului.

14 De aceea, Nefi le-a vestit cuvântul Domnului, spunând: Dacă nu vă pocăiţi, aşa spune Domnul, atunci veţi fi loviţi chiar până la distrugere.

15 Şi s-a întâmplat că atunci când Nefi le-a vestit cuvântul, iată, ei tot şi-au împietrit inimile şi nu au vrut să asculte de cuvintele lui; de aceea, ei s-au ridicat împotriva lui şi au încercat să pună mâna pe el ca să poată să-l arunce pe el în temniţă.

16 Dar iată, puterea lui Dumnezeu a fost cu el; şi ei nu au putut să-l prindă şi să-l arunce în temniţă, căci el a fost luat de Spirit şi dus departe din mijlocul lor.

17 Şi s-a întâmplat că astfel s-a dus el însoţit de Spirit, din mulţime în mulţime, vestind cuvântul lui Dumnezeu, chiar până când l-a vestit către ei toţi sau l-a trimis prin tot poporul.

18 Şi s-a întâmplat că ei nu au vrut să asculte de cuvintele lui; şi a început să fie vrajbă, într-atât, încât ei au fost iarăşi unul împotriva altuia şi au început să se ucidă unul pe altul cu sabia.

19 Şi astfel s-a terminat cel de-al şaptezeci şi unulea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi.

◀

2a

GS (a) Cugeta.

◀

4a

GS Sârguinţă.

◀

b

GS Sacrificiu.

◀

c

3 Ne. 11:11.

◀

5a

3 Ne. 18:20; D&L 88:63–65.

◀

b

Enos 1:12.

◀

c

2 Ne. 4:35; D&L 46:30.

◀

6a

Hel. 11:4–18.

◀

7a

Mat. 16:19. GS (a) Pecetlui, pecetluire.

◀

9a

Mat. 17:20; Iacov 4:6; Morm. 8:24; Eter 12:30.

◀

11a

Hel. 5:2.

Capitolul 11

Nefi L-a convins pe Domnul să înlocuiască războiul cu foamete—Mulţi oameni au pierit—Ei s-au pocăit, iar Nefi Îl strigă pe Domnul pentru ploaie—Nefi şi Lehi primesc multe revelaţii—Tâlharii lui Gadianton au venit peste ţară. Circa 20–6 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că în cel de-al şaptezeci şi doilea an al domniei judecătorilor, conflictele s-au înmulţit într-atât, încât au fost războaie în toată ţara printre toţi oamenii lui Nefi.

2 Iar banda aceasta asecretă de tâlhari a fost aceea care a făcut aceste fapte de distrugere şi ticăloşie. Iar acest război a durat tot anul acela, precum şi în cel de-al şaptezeci şi treilea an.

3 Şi s-a întâmplat că în acest an Nefi L-a implorat pe Domnul, zicând:

4 O, Doamne, nu îngădui ca acest popor să fie distrus de către sabie; ci, o, Doamne, mai bine să fie afoamete în ţară, ca să-i aţâţe pe ei în amintirea Domnului, Dumnezeului lor şi atunci poate că ei se vor pocăi şi se vor întoarce către Tine.

5 Şi aşa s-a făcut, conform cuvintelor lui Nefi. Şi era foamete mare pe pământ şi printre oamenii lui Nefi. Şi astfel, în cel de-al şaptezeci şi patrulea an foametea a continuat şi distrugerea prin sabie a încetat, dar a devenit dureroasă prin foamete.

6 Iar această lucrare de distrugere a continuat, de asemenea, în cel de-al şaptezeci şi cincilea an. Căci pământul a fost lovit cu secetă şi nu a produs grâne în sezonul de grâne; şi întregul pământ a fost lovit, şi anume, printre lamaniţi ca şi printre nefiţi, aşa, încât ei au fost loviţi şi au pierit cu miile în părţile cele mai păcătoase ale ţării.

7 Şi s-a întâmplat că oamenii au văzut că ei erau cât pe ce să piară de foame; şi au început să-şi aaducă aminte de Domnul, Dumnezeul lor; şi au început să-şi aducă aminte de cuvintele lui Nefi.

8 Iar oamenii au început să pleda judecătorii-şefi şi conducătorii lor, pe lângă ca aceştia să-i spună lui Nefi: Iată, noi ştim că tu eşti un om al lui Dumnezeu; şi de aceea, imploră-L pe Domnul Dumnezeul nostru ca El să îndepărteze de la noi foametea aceasta, căci altfel toate acuvintele pe care tu le-ai vorbit despre distrugerea noastră se vor adeveri.

9 Şi s-a întâmplat că judecătorii i-au spus lui Nefi în acord cu cuvintele care au fost dorite. Şi s-a întâmplat că atunci când Nefi a văzut că poporul s-a pocăit şi s-a umilit îmbrăcându-se în pânză de sac, el L-a implorat iarăşi pe Domnul, zicând:

10 O, Doamne, iată aceşti oameni s-au pocăit; şi ei au alungat banda lui Gadianton dintre ei într-atât, încât aceştia au dispărut, iar planurile lor tainice au fost îngropate în pământ.

11 Acum, o, Doamne, din cauza umilinţei acesteia a lor, vrei Tu să-ţi întorci mânia Ta şi mânia Ta să fie potolită prin distrugerea acelor oameni ticăloşi pe care Tu deja i-ai distrus.

12 O, Doamne, vrei Tu să-ţi întorci mânia Ta, da, mânia Ta îngrozitoare; şi fă ca această foamete să înceteze în ţara aceasta.

13 O, Doamne, vrei Tu să mă asculţi şi să faci ca să se întâmple în acord cu vorbele mele; şi să trimiţi aploaie pe faţa pământului pentru ca acesta să producă roadele sale şi grânele sale la vremea grânelor.

14 O, Doamne, Tu mi-ai ascultat acuvintele atunci când am spus: Facă-se foamete pentru ca ciuma sabiei să înceteze; şi eu ştiu că Tu, chiar şi în momentul acesta, vei asculta de cuvintele mele căci Tu ai zis că: Dacă acest popor se va pocăi, atunci Eu îl voi salva.

15 Da, o, Doamne, şi Tu vezi că ei s-au pocăit din cauza foametei şi a ciumei şi a distrugerii care a venit peste ei.

16 Şi acum, o, Doamne, vrei Tu să-Ţi întorci mânia Ta şi să încerci, iarăşi, să vezi dacă ei Te vor sluji pe Tine? Şi dacă da, o, Doamne, atunci Tu poţi să-i binecuvântezi în acord cu cuvintele pe care le-ai spus.

17 Şi s-a întâmplat că în cel de-al şaptezeci şi şaselea an, Domnul şi-a întors mânia Sa de la popor şi a făcut ca aploaia să cadă asupra pământului într-atât, încât acesta a adus roade la vremea roadelor. Şi s-a întâmplat că acesta a adus grâne la vremea grânelor.

18 Şi iată, poporul s-a bucurat şi L-a slăvit pe Dumnezeu; şi întreaga suprafaţă a ţării a fost umplută de bucurie; şi ei nu au mai încercat să-l distrugă pe Nefi, ci l-au respectat pe el ca pe un amare profet şi ca pe un om al lui Dumnezeu, având mare putere şi autoritate date lui de către Dumnezeu.

19 Şi iată, Lehi, fratele lui, nu a fost mai aprejos de el în ceea ce priveşte lucrurile dreptăţii.

20 Şi astfel s-a întâmplat că poporul lui Nefi a început să prospere, iarăşi, în ţară şi a început să construiască locurile lor pustiite; şi a început să se înmulţească şi să se împrăştie chiar până când a acoperit întreaga faţă a ţării, atât înspre miazănoapte, cât şi înspre miazăzi, de la marea de la apus şi până la marea de la răsărit.

21 Şi s-a întâmplat că cel de-al şaptezeci şi şaselea an s-a terminat în pace. Iar cel de-al şaptezeci şi şaptelea an a început în pace; iar aBiserica s-a răspândit pe suprafaţa întregii ţări; iar cea mai mare parte a poporului, atât nefiţii, cât şi lamaniţii, a aparţinut de Biserică; şi ei au avut pace deplină în ţară; şi astfel s-a terminat cel de-al şaptezeci şi şaptelea an.

22 Şi, de asemenea, ei au avut pace în cel de-al şaptezeci şi optulea an, în afară de câteva neînţelegeri privind punctele doctrinei care fuseseră stabilite de către profeţi.

23 Iar în cel de-al şaptezeci şi nouălea an au început să fie multe dispute. Dar s-a întâmplat că Nefi şi Lehi, precum şi mulţi dintre fraţii lor care ştiau despre punctele adevărate ale doctrinei, având multe arevelaţii în fiecare zi, de aceea ei au predicat poporului într-atât, încât aceştia au pus capăt la disputele lor în acelaşi an.

24 Şi s-a întâmplat că în cel de-al optzecilea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi a fost un anumit număr de disidenţi dintre poporul lui Nefi, care cu câţiva ani mai înainte fuseseră la lamaniţi şi îşi luaseră numele de lamaniţi, precum şi un anumit număr dintre ei care erau urmaşi adevăraţi de-ai lamaniţilor, fiind aţâţaţi la mânie de către ei, sau de către acei disidenţi, de aceea, au început un război cu fraţii lor.

25 Şi au făcut crime şi jafuri; iar apoi s-au retras în munţi şi în pustiuri şi în locuri tainice, ascunzându-se ca să nu fie descoperiţi, mărindu-şi în fiecare zi numărul lor, întrucât erau unii disidenţi care se duceau la ei.

26 Şi astfel, în timp, da, şi anume în timp de numai câţiva ani, ei au devenit o bandă foarte mare de tâlhari; şi au căutat toate planurile secrete ale lui Gadianton; şi astfel, ei au devenit tâlhari de-ai lui Gadianton.

27 Acum, iată, aceşti tâlhari au făcut mari ravagii, da, şi anume mare distrugere în poporul lui Nefi, precum şi în poporul lamaniţilor.

28 Şi s-a întâmplat că a fost potrivit ca să se pună capăt la această lucrare de distrugere; de aceea, ei au trimis o oştire de oameni puternici în pustiu şi în munţi ca să caute această bandă de tâlhari şi să-i distrugă.

29 Dar iată, s-a întâmplat că în acelaşi an ei au fost goniţi înapoi chiar în ţinuturile lor proprii. Şi astfel s-a terminat cel de-al optzecilea an al domniei judecătorilor peste poporul lui Nefi.

30 Şi s-a întâmplat că la începutul celui de-al optzeci şi unulea an, s-au dus iarăşi împotriva acestei bande de tâlhari şi i-au distrus pe mulţi; şi, de asemenea, ei au fost pedepsiţi cu multă distrugere.

31 Şi ei au fost iarăşi forţaţi să se întoarcă în pustiu şi în munţi, în ţinuturile lor proprii, din cauza numărului foarte mare al acelor tâlhari care spurcaseră munţii şi pustiul.

32 Şi s-a întâmplat că astfel s-a încheiat acest an. Iar tâlharii au crescut şi mai mult şi au devenit şi mai puternici într-atât, încât au învins întregile oştiri ale nefiţilor, precum şi pe acelea ale lamaniţilor; şi au provocat ca o mare frică să vină peste popor, peste toată faţa ţării.

33 Da, căci ei au vizitat multe părţi din ţară şi au adus multă distrugere acolo; da, au ucis pe mulţi, iar pe alţii i-au dus prizonieri în pustiu; da, mai ales pe femeile lor şi pe copiii lor.

34 Acum, acest mare rău care a venit peste popor din cauza nedreptăţii lor i-a aţâţat iarăşi pe aceştia în amintirea Domnului, Dumnezeului lor.

35 Şi astfel s-a încheiat cel de-al optzeci şi unulea an al domniei judecătorilor.

36 Iar în cel de-al optzeci şi doilea an, ei iarăşi au început să-L auite pe Domnul, Dumnezeul lor. Iar în cel de-al optzeci şi treilea an au început să crească în nedreptate. Şi în cel de-al optzeci şi patrulea an ei nu şi-au îndreptat căile.

37 Şi s-a întâmplat că în cel de-al optzeci şi cincilea an ei s-au întărit din ce în ce mai mult în mândria lor şi în ticăloşia lor; şi astfel, iarăşi se desăvârşeau pentru distrugere.

38 Şi astfel s-a încheiat cel de-al optzeci şi cincilea an.

◀

2a

Hel. 6:18–24; 11:25–26.

◀

4a

1 Regi 17:1; Hel. 10:6.

◀

7a

Hel. 12:3.

◀

8a

Hel. 10:11–14.

◀

13a

1 Regi 18:1, 41–46.

◀

14a

Hel. 11:4.

◀

17a

Deut. 11:13–17.

◀

18a

Hel. 10:5–11.

◀

19a

Hel. 5:36–44.

◀

21a

GS Biserica lui Isus Hristos.

◀

23a

Alma 26:22; D&L 107:19.

◀

36a

Alma 46:8.

Capitolul 12

Oamenii sunt instabili şi nesăbuiţi şi iuţi în a face rău—Domnul îl dojeneşte pe poporul Său—Nimicnicia oamenilor este asemuită cu puterea lui Dumnezeu—În ziua judecăţii, oamenii vor câştiga viaţă veşnică sau condamnare veşnică. Circa 6 î.H.

1 Şi astfel, putem vedea noi cât de neadevărate şi de nestatornice erau inimile copiilor oamenilor; da, noi putem vedea că Domnul, în marea Lui bunătate nemărginită, îi binecuvântează şi-i face să aprospere pe cei care îşi pun bnădejdea în El.

2 Da, şi noi putem să vedem că exact în momentul în care El face ca poporul Său să prospere, da, în creşterea câmpurilor lor, a turmelor şi cirezilor lor, şi în aur, şi în argint, şi în tot felul de lucruri preţioase de orice fel şi soi; cruţându-le viaţa şi eliberându-i pe ei din mâinile duşmanilor lor, înmuind inimile duşmanilor lor pentru ca aceştia să nu declare război împotriva lor; da, în sfârşit, făcând tot felul de lucruri pentru bunăstarea şi fericirea poporului Său; da, atunci este momentul când ei îşi aîntăresc inimile şi Îl uită pe Domnul, Dumnezeul lor şi-L bcalcă în picioare pe Cel Sfânt—da, şi aceasta din cauza uşurinţei lor şi a marii lor prosperităţi.

3 Şi astfel vedem noi că, dacă Domnul nu-l apedepseşte pe poporul Său cu multe nenorociri, da, dacă El nu se abate asupra lor cu moarte şi cu teroare şi cu foamete şi cu tot felul de boli, ei nu-şi vor baduce aminte de El.

4 O, cât de nesăbuiţi şi de deşerţi şi de răi şi de diabolici, şi cât de aiuţi în a face nedreptăţi; şi cât de lenţi în a face bine sunt copiii oamenilor; da, cât de grăbiţi în a asculta de cuvintele celui rău şi în a-şi îndrepta binimile lor înspre lucrurile deşarte ale lumii!

5 Da, cât de grăbiţi în a fi înălţaţi în amândrie; da, cât de grăbiţi în a se înfumura şi a face tot felul de lucruri nedrepte; şi cât de lenţi sunt ei în a-şi aduce aminte de Domnul, Dumnezeul lor şi în a-şi îndrepta urechea la sfaturile Lui, da, cât de lenţi în a bpăşi pe drumul înţelepciunii!

6 Iată, ei nu doresc ca Domnul, Dumnezeul lor, care i-a afăcut pe ei, să bdomnească şi să împărăţească asupra lor; neţinând seama de marea Lui bunătate şi de îndurarea Lui pentru ei, ei nesocotesc sfaturile Lui şi nu vor ca El să fie călăuza lor.

7 O, cât de mare este animicnicia copiilor oamenilor; da, ei sunt mai nevrednici decât nisipul pământului.

8 Căci iată, nisipul pământului se mişcă încoace şi încolo şi se împrăştie la porunca Dumnezeului nostru cel Mare şi Veşnic.

9 Da, iată, la glasul Lui dealurile şi munţii tremură şi se acutremură.

10 Şi prin aputerea glasului Lui ei se sfărâmă şi devin netezi, da, la fel ca o vale.

11 Da, prin aputerea glasului Lui, întregul pământ se cutremură;

12 Da, prin puterea glasului Lui, temeliile se mişcă, chiar până la centru.

13 Da, şi dacă El spună către pământ—Mişcă-te—atunci pământul se mişcă.

14 Da, dacă El spună către apământ—bÎntoarce-te înapoi pentru ca ziua să se clungească cu mai multe ore—atunci aşa se întâmplă;

15 Şi astfel, după cuvântul Lui, pământul se întoarce înapoi, iar omului i se arată că soarele stă nemişcat; da, şi iată, asta chiar aşa este; căci desigur, pământul este acela care se mişcă şi nu soarele.

16 Şi iată, de asemenea, dacă El spună către aapele adâncurilor—bUscaţi-vă—atunci aşa se întâmplă.

17 Iată, dacă El spună către muntele acesta—Ridică-te şi avino deasupra oraşului acesta pentru ca el să fie îngropat—atunci iată, aşa se întâmplă.

18 Şi iată, dacă un om ar aascunde o comoară în pământ, iar Domnul zice—bBlestemată să fie aceasta din cauza nedreptăţii aceluia care a ascuns-o—atunci iată, aceasta va fi blestemată.

19 Iar dacă Domnul va zice—Blestemată să fii tu, ca nici un om să nu te găsească de acum înainte şi până în veşnicie—iată, nici un om nu o găseşte, de acum înainte şi până în veşnicie.

20 Şi iată, dacă Domnul va zice către un om—Din cauza nedreptăţii tale vei fi blestemat pentru veşnicie—atunci aşa va fi.

21 Iar dacă Domnul va zice—Din cauza nedreptăţii tale vei fi alungat din prezenţa Mea—atunci El va face ca să se întâmple aşa.

22 Şi vai de acela către care El va glăsui aceasta, căci aceasta se va întâmpla celui care face nedreptăţi şi el nu poate fi salvat; de aceea, din această cauză, pentru ca oamenii să poată fi salvaţi pocăinţa a fost anunţată.

23 De aceea, binecuvântaţi sunt aceia care se vor pocăi şi care vor asculta de glasul Domnului Dumnezeului lor; căci aceştia sunt cei care vor fi asalvaţi.

24 Şi fie ca Dumnezeu, în marea Lui plenitudine, să facă aşa ca oamenii să fie aduşi la pocăinţă şi la lucrări bune pentru ca lor să li se poată restitui ahar pentru har potrivit faptelor lor.

25 Şi eu aş vrea ca toţi oamenii să poată fi salvaţi. Dar noi citim că în ziua cea mare şi ultimă sunt unii care vor fi lăsaţi în afară, da, care vor fi alungaţi, da, care vor fi alungaţi din prezenţa Domnului;

26 Da, care vor fi osândiţi la o stare de nefericire fără de sfârşit, îndeplinind cuvintele care zic: Aceia care au făcut bine vor avea viaţă aveşnică; iar aceia care au făcut rău vor avea bcondamnare veşnică. Şi aşa este. Amin.

◀

1a

2 Cron. 26:5; Ps. 1:2–3.

◀

b

Ps. 36:7–8; 2 Ne. 22:2; Mosia 4:6. GS (a se) Încrede.

◀

2a

GS Apostazie.

◀

b

Alma 5:53; 3 Ne. 28:35.

◀

3a

Mosia 23:21; D&L 98:21; 101:8.

◀

b

Amos 4:6–11.

◀

4a

Ex. 32:8.

◀

b

Mat. 15:19; Evr. 3:12.

◀

5a

Prov. 29:23. GS Mândrie.

◀

b

GS (a) Merge, (a) merge cu Dumnezeu.

◀

6a

Isa. 45:9; D&L 58:30; Moise 7:32–33.

◀

b

D&L 60:4.

◀

7a

Isa. 40:15, 17; Mosia 4:19; Moise 1:10.

◀

9a

3 Ne. 22:10.

◀

10a

1 Ne. 17:46.

◀

11a

Morm. 5:23; Eter 4:9.

◀

14a

Ios. 10:12–14.

◀

b

Isa. 38:7–8.

◀

c

2 Regi 20:8–11.

◀

16a

Mat. 8:27.

◀

b

Isa. 44:27; 51:10.

◀

17a

3 Ne. 8:10.

◀

18a

Morm. 1:18; Eter 14:1.

◀

b

Hel. 13:17.

◀

23a

GS Salvare.

◀

24a

GS Har.

◀

26a

Mat. 25:46; Ioan 5:28–29; Rom. 6:13.

◀

b

GS Condamnare.

Profeţia lui Samuel Lamanitul către nefiţi.

Cuprinde capitolele 13 până la 15, inclusiv.

Capitolul 13

Samuel Lamanitul profeţeşte distrugerea nefiţilor, dacă ei nu se pocăiesc—Ei, împreună cu bogăţiile lor, sunt blestemaţi—Ei îi resping şi îi bat cu pietre pe profeţi, sunt încercuiţi de către demoni şi caută fericire făcând nedreptăţi. Circa 6 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că, în cel de-al optzeci şi şaselea an nefiţii încă mai rămăseseră în ticăloşie, da, în mare ticăloşie, în timp ce alamaniţii păstrau cu stricteţe poruncile lui Dumnezeu în acord cu legea lui Moise.

2 Şi s-a întâmplat că în acest an a fost unul, Samuel, un lamanit care a venit în ţara lui Zarahemla şi a început să predice către popor. Şi s-a întâmplat că el a predicat timp de multe zile pocăinţă către popor, iar ei l-au alungat şi el era cât pe ce să se întoarcă în ţara lui proprie.

3 Dar iată, glasul Domnului a venit către el, spunând că trebuia să se întoarcă iarăşi şi să propovăduiască poporului orice lucruri ar fi venit în ainima sa.

4 Şi s-a întâmplat că ei nu au permis ca el să intre în oraş; de aceea, el s-a dus şi s-a urcat pe zidul acestuia şi şi-a întins mâna şi a strigat cu un glas puternic şi a profeţit către popor orice lucruri a pus Domnul în inima sa.

5 Şi el le-a spus: Iată, eu, Samuel, un lamanit, vorbesc cuvintele Domnului pe care El le-a pus în inima mea; şi iată, El a pus în inima mea să spun acestui popor că asabia dreptăţii atârnă deasupra acestui popor; şi patru sute de ani nu vor trece înainte ca sabia dreptăţii să cadă asupra acestui popor.

6 Da, o adistrugere grea îl aşteaptă pe acest popor; şi desigur aceasta va veni peste acest popor; şi nimic nu-l poate salva pe acest popor decât numai pocăinţa şi credinţa în Domnul Isus Hristos, care cu siguranţă va veni în lume şi va suferi multe lucruri şi va fi ucis pentru poporul Său.

7 Şi iată, un aînger al Domnului mi-a vestit mie şi el a adus veşti de bbucurie în sufletul meu. Şi iată, eu am fost trimis pentru ca să vestesc acest lucru către voi, de asemenea, pentru ca şi voi să aveţi veşti de bucurie; dar iată, voi nu vreţi să mă primiţi.

8 De aceea, astfel spune Domnul: Din cauza împietririi inimilor poporului nefiţilor, dacă nu se pocăiesc, Eu voi lua cuvântul Meu de la ei; şi voi aretrage Spiritul Meu de la ei; şi nu-i voi mai răbda pe ei; şi voi întoarce inimile fraţilor lor împotriva lor.

9 Şi nu vor trece apatru sute de ani înainte ca Eu să fac ca ei să fie loviţi; da, Eu voi veni la ei cu sabie şi cu foamete şi cu ciumă.

10 Da, Eu îi voi vizita în mânia Mea îngrozitoare, iar a apatra generaţie a duşmanilor voştri va vedea distrugerea totală a voastră; şi aceasta cu siguranţă se va întâmpla dacă voi nu vă veţi pocăi, zice Domnul; iar cei din a patra generaţie vor vedea distrugerea voastră.

11 Dar dacă voi vă pocăiţi şi vă aîntoarceţi la Domnul, Dumnezeul vostru, atunci Eu îmi voi îndepărta mânia Mea, spune Domnul; da, astfel spune Domnul, binecuvântaţi sunt cei care se pocăiesc şi se întorc spre Mine; dar vai de cei care nu se pocăiesc.

12 Da, avai de acest mare oraş al lui Zarahemla; căci, iată, datorită celor drepţi este el salvat; da, vai de acest mare oraş căci Eu văd, spune Domnul, că mulţi sunt aceia, da, chiar cea mai mare parte a acestui oraş, care îşi vor împietri inimile împotriva Mea, spune Domnul.

13 Dar binecuvântaţi să fie aceia care se vor pocăi căci pe ei Eu îi voi cruţa. Dar iată, dacă nu ar fi pentru cei drepţi care sunt în acest mare oraş, iată, Eu aş face ca afocul să coboare din cer şi să-i distrugă.

14 Dar iată, de dragul celor drepţi este acesta cruţat. Dar iată, vine timpul, a spus Domnul, când, dacă voi îi veţi alunga pe cei drepţi dintre voi, atunci veţi fi desăvârşiţi pentru distrugere; da, vai de acest mare oraş din cauza ticăloşiei şi a lucrurilor abominabile care se află în el.

15 Da, şi vai de oraşul lui Ghedeon, din cauza ticăloşiei şi a lucrurilor lor abominabile care sunt în el.

16 Da, şi vai de toate oraşele care sunt în ţinutul dimprejur, care sunt stăpânite de nefiţi, din cauza ticăloşiei şi a lucrurilor abominabile care se află în ele.

17 Şi iată, un ablestem va veni asupra ţării, spune Domnul oştirilor, din cauza oamenilor care sunt în ţară, da, din cauza ticăloşiei lor şi a lucrurilor lor abominabile.

18 Şi se va întâmpla, spune Domnul oştirilor, da, Dumnezeul nostru cel Mare şi Adevărat, că oricine va aascunde comori în pământ nu le va mai găsi din cauza marelui blestem din ţară, decât dacă el ar fi un om drept şi le va ascunde pentru Domnul.

19 Căci Eu, spune Domnul, voi face ca ei să-şi ascundă comorile la Mine; şi blestemaţi să fie cei care nu-şi ascund comorile la Mine; căci nimeni nu-şi ascunde comorile la Mine decât dacă este drept; iar cel care nu-şi ascunde comorile la Mine, blestemat este el, la fel ca şi comoara; şi nimeni nu o va răscumpăra, din cauza blestemului ţării.

20 Şi va veni o zi când ei îşi vor ascunde comorile, căci ei şi-au îndreptat inimile către bogăţii; şi pentru că şi-au îndreptat inimile către bogăţii şi îşi vor ascunde comorile atunci când vor fugi de duşmanii lor; pentru că nu le vor ascunde pe acestea la Mine, blestemaţi să fie ei şi comorile lor; şi în ziua aceea ei vor fi loviţi, spune Domnul.

21 Priviţi, voi, poporul acestui mare oraş, şi ascultaţi de cuvintele mele; da, aascultaţi de cuvintele pe care Domnul le spune; căci iată, El spune că voi veţi fi blestemaţi din cauza bogăţiilor voastre; şi, de asemenea, bogăţiile voastre sunt blestemate pentru că voi v-aţi fixat inimile voastre pe ele şi nu aţi ascultat de cuvintele Lui, pe care vi le-a dat vouă.

22 Voi nu vă aduceţi aminte de Domnul, Dumnezeul vostru în lucrurile cu care El v-a binecuvântat pe voi, ci voi întotdeauna vă aduceţi aminte de abogăţiile voastre şi nu-I mulţumiţi Domnului, Dumnezeului vostru pentru ele; da, inimile voastre nu sunt atrase către Domnul, ci ele se măresc de bmândrie în înfumurare şi în mare fălire, cinvidie, conflicte, răutate, persecuţii şi crime şi tot felul de nedreptăţi.

23 Căci aşa a făcut Domnul Dumnezeu să fie, ca un blestem să vină peste ţară, precum şi peste bogăţiile voastre; şi aceasta din cauza nedreptăţii voastre.

24 Da, vai de acest popor din cauza acestui timp care a sosit, ca voi să-i aalungaţi pe profeţi şi să vă bateţi joc de ei şi să aruncaţi cu pietre în ei şi să-i ucideţi pe ei şi să le faceţi tot felul de nedreptăţi, tot aşa cum a fost făcut în timpul din vechime.

25 Şi acum, când vorbiţi, voi ziceţi: Dacă zilele noastre ar fi fost în zilele apărinţilor noştri din vechime, noi nu i-am fi ucis pe profeţii noştri; noi nu i-am fi bătut cu pietre şi nu i-am fi alungat.

26 Iată, voi sunteţi mai răi decât ei; căci tot aşa cum Domnul trăieşte, dacă un aprofet vine printre voi şi vă declară vouă cuvântul Domnului, care aduce mărturie despre păcatele şi nedreptăţile voastre, atunci voi sunteţi bmânioşi pe el şi îl alungaţi şi căutaţi tot felul de mijloace ca să-l distrugeţi; da, voi veţi spune că el este un cprofet neadevărat şi că este un păcătos şi că este al diavolului, pentru că el ddepune mărturie că faptele voastre sunt rele.

27 Dar iată, dacă un om va veni printre voi şi va zice: Faceţi aceasta şi aceasta nu este nici o nedreptate; faceţi aceea şi voi nu veţi permite; da, el va zice: Umblaţi după mândria inimilor voastre; da, umblaţi după mândria ochilor voştri şi faceţi orice inima voastră doreşte—şi dacă un om va veni printre voi şi va spune aceasta, voi îl veţi primi şi veţi zice că el este un aprofet.

28 Da, voi îl veţi înălţa pe el şi îi veţi da lui din bunurile voastre; îi veţi da lui din aurul vostru şi din argintul vostru; şi îl veţi înveşmânta cu haine scumpe; şi pentru că el vorbeşte către voi cuvinte alinguşitoare şi spune că totul este în ordine, de aceea, voi nu veţi găsi nimic rău în el.

29 O, voi generaţie păcătoasă şi stricată; voi cei împietriţi şi încăpăţânaţi , cât de mult veţi crede voi că Domnul vă va permite? Da, cât de mult va permite El ca voi să fiţi conduşi de conducători anebuni şi borbi? Da, cât de mult veţi calege voi întunericul în loc de dlumină?

30 Da, iată, mânia Domnului este deja îndreptată asupra voastră; iată, El a blestemat ţara din cauza nedreptăţii voastre.

31 Şi iată, va veni timpul când El va blestema bogăţiile voastre pentru ca ele să devină aalunecoase, pentru ca voi să nu puteţi să le ţineţi; şi în zilele sărăciei voastre, voi să nu puteţi să le păstraţi.

32 Iar în zilele sărăciei voastre, voi Îl veţi implora pe Domnul; şi veţi implora în zadar, căci pustiirea voastră deja a venit peste voi şi distrugerea voastră este sigură; şi apoi, voi veţi plânge şi veţi urla în acea zi, spune Domnul oştirilor. Şi apoi vă veţi tângui şi veţi zice:

33 O, adacă m-aş fi pocăit şi dacă nu i-aş fi bucis pe profeţi şi nu i-aş fi lovit cu pietre şi nu i-aş fi alungat. Da, în acea zi veţi zice voi: O, dacă noi ne-am fi adus aminte de Domnul Dumnezeul nostru în ziua când El ne-a dat nouă bogăţiile noastre şi dacă apoi acestea nu ar fi devenit alunecoase pentru ca noi să le pierdem; căci iată, bogăţiile noastre sunt pierdute.

34 Iată, noi punem o unealtă aici, iar mâine ea este dispărută; şi iată, săbiile noastre au fost luate de la noi în ziua când le-am căutat pentru luptă.

35 Da, noi am ascuns comorile noastre, iar ele au alunecat de la noi din cauza blestemului ţării.

36 O, dacă ne-am fi pocăit în ziua când cuvântul Domnului a venit la noi; căci iată, ţara este blestemată şi toate lucrurile au devenit alunecoase şi noi nu putem să le păstrăm.

37 Iată, noi suntem înconjuraţi de demoni, da, suntem încercuiţi de îngerii lui care caută să ne distrugă sufletele. Iată, nedreptăţile noastre sunt mari. O, Doamne, nu poţi Tu să-ţi întorci mânia Ta de la noi? Şi aceasta va fi vorbirea voastră în acele zile.

38 Dar iată, azilele voastre de încercare au trecut; voi aţi bamânat ziua salvării voastre până când este mult prea târziu şi distrugerea voastră este sigură; căci în toate zilele voastre aţi căutat ceea ce nu puteţi obţine; şi voi aţi căutat cfericire făcând nedreptate, care lucru este împotriva naturii acelei dreptăţi care este în Conducătorul nostru cel Mare şi Veşnic.

39 O, voi, popor al ţării, auziţi cuvintele mele! Şi eu mă rog ca mânia Domnului să se întoarcă de la voi şi ca voi să vă pocăiţi şi să fiţi salvaţi.

◀

1a

Hel. 15:4–5.

◀

3a

D&L 100:5.

◀

5a

Alma 60:29; 3 Ne. 2:19.

◀

6a

Alma 45:10–14; Hel. 15:17.

◀

7a

Alma 13:26.

◀

b

Isa. 52:7.

◀

8a

Hel. 6:35.

◀

9a

Alma 45:10–12.

◀

10a

1 Ne. 12:12; 2 Ne. 26:9; 3 Ne. 27:32.

◀

11a

3 Ne. 10:5–7.

◀

12a

3 Ne. 8:8, 24; 9:3.

◀

13a

Gen. 19:24; 2 Regi 1:9–16; 3 Ne. 9:11.

◀

17a

Hel. 12:18.

◀

18a

Morm. 1:18; Eter 14:1.

◀

21a

GS (a) Asculta.

◀

22a

Luca 12:34. GS Bogăţii; Deşertăciune lumească.

◀

b

GS Mândrie.

◀

c

GS Invidie.

◀

24a

2 Cron. 36:15–16; 1 Ne. 1:20.

◀

25a

Fapte 7:51.

◀

26a

2 Cron. 18:7; Luca 16:31.

◀

b

Isa. 30:9–10.

◀

c

Mat. 13:57.

◀

d

Gal. 4:16.

◀

27a

Mica 2:11. GS Vicleşug preoţesc.

◀

28a

2 Tim. 4:3–4.

◀

29a

2 Ne. 28:9.

◀

b

Mat. 15:14.

◀

c

Ioan 3:19.

◀

d

Iov 24:13.

◀

31a

Morm. 1:17–18.

◀

33a

Morm. 2:10–15.

◀

b

Mat. 23:37.

◀

38a

Morm. 2:15.

◀

b

Alma 34:33–34.

◀

c

Alma 41:10–11.

Capitolul 14

Samuel prezice lumină în timpul nopţii şi o stea nouă la naşterea lui Hristos—Hristos îi mântuieşte pe oameni de la moartea vremelnică şi spirituală—Semnele morţii Lui includ trei zile de întuneric, distrugerea stâncilor şi mari calamităţi naturale. Circa 6 î.H.

1 Şi acum, s-a întâmplat că aSamuel, lamanitul, a profeţit o mulţime de lucruri care nu pot fi scrise.

2 Şi iată, el le-a spus: Iată, vă dau vouă un semn; vor mai trece încă cinci ani; şi iată, după aceea Fiul lui Dumnezeu va veni ca să-i mântuiască pe cei care vor crede în numele Lui.

3 Şi iată, eu vă voi da vouă aceasta ca un asemn la venirea Lui; căci iată, lumini mari vor fi în cer, într-atât, încât în noaptea dinaintea venirii Lui nu va fi deloc întuneric, în aşa măsură încât omului i se va părea că e zi.

4 De aceea, va fi o zi şi o noapte şi o zi, ca şi cum ar fi o zi şi nici o noapte; şi aceasta va fi pentru voi ca un semn; căci voi veţi cunoaşte răsăritul şi apusul soarelui; de aceea, ei vor cunoaşte cu siguranţă că vor fi două zile şi o noapte; cu toate acestea, noaptea nu va fi întunecoasă; şi aceasta va fi noaptea dinainte ca aEl să se nască.

5 Şi iată, o nouă astea va răsări, una cum voi nu aţi mai văzut niciodată; şi aceasta, de asemenea, va fi un semn pentru voi.

6 Şi iată, aceasta nu este totul, ci vor mai fi multe alte semne şi minuni în cer.

7 Şi se va întâmpla că voi toţi veţi fi uimiţi şi vă veţi minuna într-atât, încât veţi acădea la pământ.

8 Şi se va întâmpla că oricine care va acrede în Fiul lui Dumnezeu, acela va avea viaţă veşnică.

9 Şi iată, aşa mi-a poruncit Domnul mie, prin îngerul Său, că trebuie să vin şi să vă spun vouă acest lucru; da, El mi-a poruncit mie ca să vă profeţesc vouă aceste lucruri; da, El mi-a spus: Strigă către acest popor: Pocăiţi-vă şi pregătiţi calea Domnului.

10 Şi acum, pentru că eu sunt un lamanit şi am vorbit către voi cuvintele pe care Domnul mi le-a poruncit, precum şi pentru că lucrul acesta a fost dur împotriva voastră, de aceea voi sunteţi mânioşi pe mine şi căutaţi să mă distrugeţi şi m-aţi aalungat din mijlocul vostru.

11 Iar voi veţi auzi cuvintele mele, căci de aceea m-am urcat eu pe zidurile acestui oraş pentru ca voi să auziţi şi să aflaţi despre judecăţile lui Dumnezeu, care vă aşteaptă din cauza nedreptăţilor voastre, precum şi pentru ca voi să aflaţi despre condiţiile pocăinţei;

12 Şi, de asemenea, pentru ca voi să puteţi afla despre venirea lui Isus Hristos, Fiul lui Dumnezeu, aTatăl cerului şi al pământului, Creatorul tuturor lucrurilor de la început; şi pentru ca voi să puteţi afla despre semnele venirii Lui, pentru ca voi să puteţi crede în numele Lui.

13 Şi dacă voi acredeţi în numele Lui, atunci vă veţi pocăi de toate păcatele voastre pentru ca în felul acesta să obţineţi iertarea lor prin bmeritele Lui.

14 Şi iată, iarăşi, eu vă mai dau vouă încă un semn, da, un semn al morţii Lui.

15 Căci iată, El cu siguranţă va trebui să moară pentru ca aSalvarea să poată veni; da, aceasta are nevoie de El şi trebuie ca El să moară pentru ca bînvierea morţilor să aibă loc, pentru ca în felul acesta oamenii să poată fi aduşi în prezenţa Domnului.

16 Da, iată, această moarte face ca învierea să aibă loc şi amântuieşte toată omenirea de prima moarte—acea moarte spirituală; căci toată omenirea, prin bcăderea lui Adam, calungată din prezenţa Domnului, este considerată ca fiind dmoartă, atât în ceea ce priveşte lucrurile vremelnice, cât şi cele spirituale.

17 Dar iată, învierea lui Hristos amântuieşte omenirea, da, şi anume toată omenirea, şi o aduce înapoi în prezenţa Domnului.

18 Da, şi face ca să aibă loc condiţia pocăinţei, astfel că oricine se va pocăi nu va fi doborât şi aruncat în foc; iar oricine nu se pocăieşte va fi doborât şi aruncat în foc; şi peste ei va veni iarăşi o moarte spirituală, da, cea de-a doua moarte, căci ei sunt alungaţi iarăşi de la lucrurile drepte.

19 De aceea, pocăiţi-vă, pocăiţi-vă, căci, dacă voi cunoaşteţi lucrurile acestea şi nu le faceţi, atunci veţi admite singuri să fiţi aduşi la condamnare şi să fiţi doborâţi în această a doua moarte.

20 Dar iată, aşa cum vă spun eu vouă despre un alt asemn, un semn despre moartea Lui, iată, în ziua aceea în care El va suferi moartea, soarele se va bîntuneca şi va refuza să-şi trimită lumina către voi; şi tot aşa şi luna şi stelele; şi nu va fi nici o lumină pe faţa acestei ţări, începând chiar din momentul când El va suferi moartea timp de ctrei zile până în momentul când El se va înălţa iarăşi dintre morţi.

21 Da, la timpul când El Îşi va da duhul, atunete şi fulgere vor fi timp de mai multe ore şi pământul se va cutremura şi se va zdruncina; iar stâncile care sunt pe faţa acestui pământ, care sunt atât deasupra cât şi dedesubtul lui, despre care voi acum ştiţi că sunt solide sau cea mai mare parte a lor este o singură masă solidă, se vor bsfărâma;

22 Da, ele se vor sfărâma, iar după aceea vor fi agăsite în crăpături şi în prăpăstii şi în sfărâmături pe faţa întregului pământ, da, atât deasupra pământului, cât şi sub el.

23 Şi iată, vor fi furtuni mari; şi mulţi munţi vor fi făcuţi mici, la fel ca o vale; iar multe locuri care acum sunt numite văi, vor deveni munţi, a căror înălţime este mare.

24 Şi multe drumuri largi vor fi distruse şi multe aoraşe vor fi părăsite.

25 Şi multe amorminte se vor deschide; şi mulţi morţi vor ieşi din ele; şi mulţi sfinţi vor apărea în faţa multora.

26 Şi iată, astfel a vorbit aîngerul către mine; căci el a spus către mine cum că vor fi tunete şi fulgere timp de multe ore.

27 Şi el mi-a spus spunând că în timpul tunetelor, şi a fulgerelor şi a furtunii aceste lucruri se vor întâmpla şi că aîntunericul va acoperi faţa întregului pământ timp de trei zile.

28 Şi îngerul a spus către mine că mulţi vor vedea lucruri şi mai mari decât acestea pentru ca ei să poată să creadă că aaceste semne şi aceste minuni se vor întâmpla pe întreaga faţă a acestei ţări pentru ca să nu fie nici un motiv de necredinţă printre copiii oamenilor—

29 Şi aceasta, pentru ca oricine va crede să poată fi salvat, iar oricine nu va crede, o ajudecată dreaptă să poată veni asupra lui; şi, de asemenea, dacă ei sunt condamnaţi, ei singuri îşi aduc condamnarea asupra lor.

30 Şi acum, aduceţi-vă aminte, aduceţi-vă aminte, fraţii mei, că oricine piere, piere din cauza lui însuşi; iar oricine care face nedreptate, o face pentru el însuşi; căci iată, voi sunteţi aliberi; vouă vi se dă voie să acţionaţi pentru voi înşivă; căci iată, Dumnezeu v-a dat vouă bcunoaşterea; şi El v-a făcut pe voi liberi.

31 El v-a dat vouă ca voi să puteţi adeosebi binele de rău; şi El v-a dat vouă ca voi să puteţi balege viaţa sau moartea; iar voi puteţi să faceţi bine şi să fiţi crestauraţi la ceea ce este bun sau să aveţi ceea ce este bun restaurat pentru voi; sau voi puteţi să faceţi rău şi să aveţi ceea ce este rău restaurat pentru voi.

◀

1a

Hel. 13:2.

◀

3a

3 Ne. 1:15.

◀

4a

GS Isus Hristos—Profeţii despre naşterea şi moartea lui Isus Hristos.

◀

5a

Mat. 2:1–2; 3 Ne. 1:21.

◀

7a

3 Ne. 1:16–17.

◀

8a

Ioan 3:16.

◀

10a

Hel. 13:2.

◀

12a

Mosia 3:8; 3 Ne. 9:15; Eter 4:7. GS Isus Hristos.

◀

13a

Fapte 16:30–31.

◀

b

D&L 19:16–20.

◀

15a

GS Salvator.

◀

b

Alma 42:23. GS Înviere.

◀

16a

GS Planul mântuirii.

◀

b

GS Căderea lui Adam şi a Evei.

◀

c

Alma 42:6–9.

◀

d

GS Moarte spirituală.

◀

17a

GS Mântuire, (a) mântui, mântuit.

◀

20a

3 Ne. 8:5–25.

◀

b

Luca 23:44.

◀

c

Mosia 3:10.

◀

21a

3 Ne. 8:6.

◀

b

3 Ne. 10:9.

◀

22a

3 Ne. 8:18.

◀

24a

3 Ne. 9:3–12.

◀

25a

Mat. 27:50–54; 3 Ne. 23:9–11.

◀

26a

Alma 13:26.

◀

27a

1 Ne. 19:10; 3 Ne. 8:3.

◀

28a

1 Ne. 12:4–5.

◀

29a

GS Judecată, ultima.

◀

30a

2 Ne. 2:26–29; Moise 6:56. GS Libertatea de a alege.

◀

b

GS Cunoaştere.

◀

31a

Moro. 7:16.

◀

b

2 Ne. 2:28–29; Alma 3:26–27.

◀

c

Alma 41:3–5.

Capitolul 15

Domnul i-a dojenit pe nefiţi pentru că i-a iubit—Lamaniţii convertiţi sunt tari şi neclintiţi în credinţă—Domnul va fi milos cu lamaniţii în zilele din urmă. Circa 6 î.H.

1 Şi acum, fraţii mei preaiubiţi, iată, vă vestesc vouă că, dacă nu vă pocăiţi, atunci casele voastre vor fi lăsate în apărăsire.

2 Da, dacă nu vă pocăiţi, atunci femeile voastre vor avea mare motiv să se jeluiască în ziua când ele vor alăpta; căci voi veţi încerca să fugiţi şi nu va fi nici un loc de refugiu; da, şi vai de acelea care vor fi aînsărcinate, căci ele vor fi grele şi nu vor putea să fugă; de aceea, ele vor fi doborâte şi lăsate să piară.

3 Da, vai de acest popor, care este numit poporul lui Nefi, dacă el nu se va pocăi atunci când va vedea toate aceste semne şi minuni care îi vor fi arătate; căci iată, el a fost un popor ales al Domnului; da El a iubit poporul lui Nefi; şi, de asemenea, El l-a pedepsit; da, în zilele nedreptăţilor lui, El l-a adojenit pentru că El l-a iubit.

4 Dar iată, fraţii mei, El i-a urât pe lamaniţi pentru că faptele lor erau rele tot timpul; şi aceasta din cauza nedreptăţii atradiţiei părinţilor lor. Dar iată, salvarea a venit pentru ei prin rugăciunile nefiţilor; şi în acest scop le-a bprelungit Domnul zilele lor.

5 Şi aş dori ca voi să vedeţi că cea amai mare parte dintre ei sunt pe drumul datoriei lor; şi ei calcă cu grijă înaintea lui Dumnezeu; şi au grijă să ţină poruncile Lui şi legile Lui şi judecăţile Lui în acord cu legea lui Moise.

6 Da, vă spun vouă, cum că cea mai mare parte dintre ei fac aceasta; şi ei se străduiesc cu o hărnicie neobosită ca să poată aduce pe ceilalţi fraţi ai lor la cunoaşterea adevărului; de aceea, sunt mulţi cei care li se alătură lor în fiecare zi.

7 Şi iată, ştiţi voi singuri, căci aţi fost martori la aceasta, că toţi cei care sunt aduşi la cunoaşterea adevărului şi la cunoaşterea tradiţiilor ticăloase şi odioase ale părinţilor lor; şi care sunt făcuţi să creadă în scripturile cele sfinte, da, profeţiile profeţilor celor sfinţi care sunt scrise, care i-au condus pe ei la credinţa în Domnul şi la pocăinţă, care credinţă şi pocăinţă aduc o aschimbare a inimii lor—

8 De aceea, toţi cei care au venit la aceasta, voi ştiţi singuri, sunt afermi şi nestrămutaţi în credinţă şi în lucrul prin care ei au fost făcuţi liberi.

9 Şi voi ştiţi, de asemenea, că ei şi-au aîngropat armele de război şi se tem să pună mâna pe ele de frică să nu păcătuiască; da, voi puteţi vedea că ei se tem să nu păcătuiască căci iată, vor suferi să fie trântiţi pe jos şi ucişi de duşmanii lor şi nu-şi vor ridica săbiile împotriva lor; şi aceasta datorită credinţei lor în Hristos.

10 Şi acum, datorită neclintirii lor atunci când ei cred în lucrul în care ei cred, căci datorită tăriei lor, o dată ce ei sunt luminaţi, iată, Domnul îi va binecuvânta pe ei şi le va prelungi zilele, neţinând seama de nedreptăţile lor—

11 Da, chiar dacă ei ar rătăci în necredinţă, Domnul va aprelungi zilele lor până când va veni timpul despre care au vorbit părinţii noştri, precum şi profetul bZenos şi mulţi alţi profeţi despre crestaurarea din nou, a fraţilor noştri, lamaniţii, pentru cunoaşterea adevărului—

12 Da, adevărat vă spun vouă, că în timpul din urmă afăgăduinţele Domnului nostru au fost date şi fraţilor noştri, lamaniţii; şi în ciuda multor suferinţe pe care le vor avea şi în ciuda faptului că ei vor fi balungaţi de ici-colo pe faţa pământului şi vor fi urmăriţi şi loviţi şi împrăştiaţi în pretutindeni, neavând nici un loc de refugiu, Domnul totuşi va fi plin de cîndurare faţă de ei.

13 Şi aceasta este în acord cu profeţia, şi anume că ei vor fi iarăşi aaduşi la adevărata cunoaştere, care este cunoaşterea Mântuitorului lor şi a bPăstorului lor cel Mare şi Adevărat, şi că ei vor fi număraţi printre oile Lui.

14 De aceea, vă spun vouă, va fi amai bine de ei decât de voi dacă nu vă veţi pocăi.

15 Căci iată, adacă lucrurile măreţe care v-au fost arătate vouă ar fi fost arătate lor, da, lor, acelora care au rătăcit în necredinţă din cauza tradiţiei părinţilor lor, voi puteţi vedea pentru voi înşivă că ei niciodată nu ar fi rătăcit în necredinţă.

16 De aceea, spune Domnul: Eu nu îi voi distruge cu totul pe ei, ci voi face ca în ziua înţelepciunii Mele ei să se reîntoarcă iarăşi la Mine, a zis Domnul.

17 Şi acum iată, spune Domnul despre poporul nefiţilor: Dacă nu se vor pocăi şi nu vor asculta de voinţa Mea, atunci Eu îi voi adistruge pe ei cu totul, spune Domnul, din cauza necredinţei lor, neţinând seama de toate lucrările măreţe pe care Eu le-am făcut printre ei; şi tot aşa de sigur cum că Domnul trăieşte, tot aşa aceste lucruri se vor întâmpla, spune Domnul.

◀

1a

Mat. 23:37–38.

◀

2a

Mat. 24:19.

◀

3a

Prov. 3:12; Evr. 12:5–11; D&L 95:1.

◀

4a

GS Tradiţii.

◀

b

Alma 9:16.

◀

5a

Hel. 13:1.

◀

7a

GS Convertire, convertit.

◀

8a

Alma 23:6; 27:27; 3 Ne. 6:14.

◀

9a

Alma 24:17–19.

◀

11a

Alma 9:16.

◀

b

Hel. 8:19.

◀

c

2 Ne. 30:5–8.

◀

12a

Enos 1:12–13.

◀

b

Morm. 5:15.

◀

c

1 Ne. 13:31; 2 Ne. 10:18–19; Iacov 3:5–6.

◀

13a

3 Ne. 16:12.

◀

b

GS Păstorul cel Bun.

◀

14a

Hel. 7:23.

◀

15a

Mat. 11:20–23.

◀

17a

Hel. 13:6–10.

Capitolul 16

Nefiţii care cred în Samuel sunt botezaţi de către Nefi—Samuel nu poate fi ucis cu săgeţile şi cu pietrele nefiţilor care nu se pocăesc—Unii îşi împietresc inimile, iar alţii văd îngeri—Cei necredincioşi spun că nu este înţelept să crezi în Hristos şi în venirea Lui la Ierusalim. Circa 6–1 î.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că au fost mulţi care au auzit cuvintele lui Samuel Lamanitul, pe care acesta le-a vorbit de pe zidurile oraşului. Şi toţi care au crezut în cuvântul lui, aceia au mers înainte şi l-au căutat pe Nefi; şi atunci când au mers înainte şi l-au găsit pe el, ei s-au spovedit de păcate în faţa lui şi nu le-au tăgăduit, dorind ca ei să poată să fie botezaţi în Domnul.

2 Dar toţi cei care nu au crezut în cuvintele lui Samuel, erau mânioşi pe el; şi ei au aruncat cu pietre asupra lui pe zid; şi, de asemenea, mulţi au aruncat săgeţi înspre el în timp ce el era pe zid; dar Spiritul Domnului a fost cu el într-atât, încât ei nu au putut să-l lovească cu pietrele lor şi nici cu săgeţile lor.

3 Acum, când au văzut ei că nu puteau să-l atingă pe el, mai mulţi au fost aceia care au crezut în cuvintele lui, într-atât, încât s-au dus la Nefi ca să fie botezaţi.

4 Căci iată, Nefi boteza şi profeţea şi predica, strigând pocăinţă către popor, arătând semne şi minuni, făcând amiracole în popor pentru ca oamenii să poată afla că Hristos va trebui să vină în bcurând—

5 Spunându-le lor despre lucrurile care trebuia să vină în curând, pentru ca ei să poată să afle şi să-şi aducă aminte la timpul venirii acestora cum că acestea le-au fost făcute lor cunoscute dinainte cu scopul ca ei să poată crede; de aceea, toţi au crezut în cuvintele lui Samuel s-au dus la el ca să fie botezaţi, căci ei au venit pocăindu-se şi mărturisindu-şi păcatele.

6 Dar cea mai parte dintre ei nu au crezut în cuvintele lui Samuel; de aceea, atunci când au văzut că nu au putut să-l lovească pe el cu pietrele şi cu săgeţile lor, ei au strigat către căpitanii lor, zicând: Prindeţi-l pe acest om şi legaţi-l, căci iată, el îl are un diavol; şi din cauza puterii diavolului care este în el, noi nu putem să-l lovim cu pietrele şi cu săgeţile noastre; de aceea, luaţi-l şi legaţi-l şi duceţi-l de aici.

7 Şi în timp ce ei s-au dus ca să pună mâna pe el, iată, el s-a aruncat de pe zid şi a fugit afară din ţara lor, da, chiar în ţara lui proprie şi a început să predice şi să profeţească printre propriul său popor.

8 Şi iată, nu s-a mai auzit despre el printre nefiţi; şi astfel erau fost treburile poporului.

9 Şi astfel s-a încheiat cel de-al optzeci şi şaselea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi.

10 Şi astfel s-a încheiat, de asemenea, cel de-al optzeci şi şaptelea an al domniei judecătorilor, cea mai mare parte a poporului rămânând în mândria şi în ticăloşia lui, iar cea mai mică parte călcând cu mai multă grijă în faţa lui Dumnezeu.

11 Şi acestea au fost condiţiile, de asemenea, în cel de-al optzeci şi optulea an al domniei judecătorilor.

12 Şi a fost numai o mică schimbare în treburile poporului, în afară de faptul că poporul a început să se întărească şi mai mult în nedreptate şi să facă mai mult şi mai mult lucrurile care erau împotriva poruncilor lui Dumnezeu în cel de-al optzeci şi nouălea an al domniei judecătorilor.

13 Dar s-a întâmplat că în cel de-al optzeci şi nouălea an al domniei judecătorilor, au fost semne amari date poporului şi minuni: şi cuvintele profetului au bînceput să fie împlinite.

14 Şi aîngeri au apărut în faţa oamenilor, în faţa oamenilor înţelepţi şi le-au anunţat lor veşti bune de mare bucurie; astfel, în acest an, scripturile au început să se înfăptuiască.

15 Cu toate acestea, oamenii au început să-şi împietrească inimile lor, toţi în afară de cei mai credincioşi dintre ei, atât dintre nefiţi cât şi, de asemenea, dintre lamaniţi; şi au început să se bazeze pe apropria tărie şi înţelepciune, zicând:

16 Dintre atât de multe lucruri, unele poate le-au ghicit ei bine; dar iată, noi ştim că aceste lucrări mari şi minunate despre care s-a vorbit nu se pot întâmpla.

17 Şi au început să se gândească şi să se certe între ei, zicând:

18 aNu este normal ca o astfel de fiinţă ca Hristos să vină; dacă ar fi aşa şi dacă El ar fi Fiul lui Dumnezeu, Tatăl cerului şi al pământului, aşa cum s-a spus, de ce nu s-ar arăta El, de asemenea, în faţa noastră, tot aşa cum El se va arăta în faţa lor, a acelora care vor fi la Ierusalim?

19 Da, de ce să nu se arate El în această ţară, tot aşa ca şi în ţara Ierusalimului?

20 Dar iată, noi ştim că aceasta este o atradiţie ticăloasă care a fost transmisă până la noi de către părinţii noştri ca să ne facă pe noi să credem într-un fel de lucru măreţ şi minunat care ar fi să se întâmple, dar nu printre noi, ci într-o ţară îndepărtată, o ţară pe care noi nu o cunoaştem; de aceea, ei ne pot ţine pe noi în ignoranţă, căci nu putem să bvedem cu ochii noştri că acestea sunt adevărate.

21 Şi ei, prin înşelăciunile şi vicleşugurile misterioase ale celui rău, vor face nişte minuni mari pe care noi nu le putem înţelege, care ne vor ţine pe noi în jos ca să fim slujitori ai cuvintelor lor, precum şi slujitori la ei, căci noi depindem de ei ca să ne înveţe cuvântul; şi astfel ne vor ţine pe noi în ignoranţă, dacă ne vom da pe mâna lor, în toate zilele vieţii noastre.

22 Şi încă mult mai multe lucruri, care erau nebuneşti şi adeşarte; şi-au închipuit oamenii în inimile lor; şi ei au fost tare tulburaţi, căci Satana i-a aţâţat pe ei ca să facă nedreptăţi tot timpul; da, el a mers peste tot, împrăştiind zvonuri şi certuri pe toată faţa ţării pentru ca să poată să împietrească inima poporului împotriva a ceea ce era bun şi împotriva a ceea ce urma să vină.

23 Şi în ciuda semnelor şi a minunilor care au fost făcute printre poporul Domnului, precum şi a miracolelor nenumărate pe care le-au făcut, Satana a pus stăpânire pe lui inimile poporului de pe toată faţa ţării.

24 Şi astfel s-a încheiat cel de-al nouăzecilea an al domniei judecătorilor asupra poporului lui Nefi.

25 Şi astfel s-a încheiat cartea lui Helaman, în acord cu scrierile lui Helaman şi ale fiilor lui.

◀

4a

GS Minune.

◀

b

Hel. 14:2.

◀

13a

3 Ne. 1:4.

◀

b

Hel. 14:3–7.

◀

14a

Alma 13:26.

◀

15a

Isa. 5:21.

◀

18a

Alma 30:12–13.

◀

20a

GS Tradiţii.

◀

b

Eter 12:5–6, 19.

◀

22a

GS Deşertăciune, deşert.

Al treilea Nefi

Cartea lui Nefi
Fiul lui Nefi, care era fiul lui Helaman

Iar Helaman era fiul lui Helaman, care era fiul lui Alma, care era fiul lui Alma, fiind un descendent al lui Nefi, care era fiul lui Lehi, care a plecat de la Ierusalim în primul an al domniei lui Zedechia, regele Iudeii.

Capitolul 1

Nefi, fiul lui Helaman, pleacă din ţară, iar fiul lui, Nefi, păstrează cronicile—Cu toate că semne şi minuni abundă, cei ticăloşi plănuiesc să-i ucidă pe cei drepţi—Noaptea naşterii lui Hristos soseşte—Semnul este dat şi o stea nouă răsare—Minciunile şi înşelătoriile se înmulţesc, iar tâlharii lui Gadianton îi ucid pe mulţi. Circa 1–4 d.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că cel de-al nouăzeci şi unulea an a trecut şi erau aşase sute de ani de la timpul când Lehi plecase din Ierusalim; şi a fost în anul când Laconeus era judecător-şef şi guvernator peste ţară.

2 Iar Nefi, fiul lui Helaman, plecase din ţara lui Zarahemla, dându-i în sarcină fiului său, aNefi, care era fiul lui cel mai mare, în legătură cu bplăcile de aramă şi cu toate scrierile care fuseseră păstrate şi cu toate acele lucruri care fuseseră păstrate sfinte de la plecarea lui Lehi din Ierusalim.

3 Apoi el a plecat din ţară; şi aîncotro s-a dus, nimeni nu ştie; iar fiul lui, Nefi, a păstrat cronicile în locul lui, da, cronica despre poporul său.

4 Şi s-a întâmplat că la începutul celui de-al nouăzeci şi doilea an, iată, profeţiile profeţilor au început să se adeverească mai din plin; căci au început să fie semne mai mari şi minuni mai mari s-au întâmplat printre oameni.

5 Dar erau unii care au început să spună că trecuse timpul ca vorbele aspuse de Samuel Lamanitul să fie împlinite.

6 Şi ei au început să jubileze asupra fraţilor lor, zicând: Iată, timpul a trecut şi cuvintele lui Samuel nu s-au împlinit; de aceea, bucuria voastră şi credinţa voastră despre acest lucru au fost în zadar.

7 Şi s-a întâmplat că ei au făcut o mare tulburare prin ţară; iar oamenii care credeau au început să fie foarte supăraţi, de teamă că, printr-un mijloc san altul, acele lucruri care fuseseră spuse să nu se îndeplinească.

8 Dar iată, ei au aşteptat cu neclintire ziua aceea şi noaptea aceea; şi ziua aceea care trebuia să fie ca o zi, ca şi cum nu ar fi nici o noapte pentru ca ei să poată şti că nu a fost deşartă credinţa lor.

9 Acum s-a întâmplat că a fost rezervată de necredincioşi o zi în care toţi cei care credeau în acele tradiţii asă fie omorâţi, dacă nu se va întâmpla semnul acela care fusese dat de către Samuel, profetul.

10 Acum s-a întâmplat că atunci când Nefi, fiul lui Nefi, a văzut această ticăloşie a poporului său, inima lui a fost foarte supărată.

11 Şi s-a întâmplat că el s-a dus şi s-a plecat până la pământ şi L-a implorat cu putere pe Dumnezeul său, în numele poporului său, da, al acelora care erau să fie distruşi datorită credinţei lor în tradiţia părinţilor lor.

12 Şi s-a întâmplat că el L-a implorat cu putere pe Domnul atoată ziua aceea; şi iată, glasul Domnului a venit către el, zicând:

13 Ridică-ţi capul şi fii bucuros; căci iată, timpul este aproape; şi în noaptea aceasta semnul va fi dat, iar amâine Eu voi veni în lume pentru ca să arăt lumii că Eu voi împlini tot ceea ce Eu am făcut să fie bspus de către gura profeţilor Mei sfinţi.

14 Iată, Eu avin la ai Mei pentru ca să bîndeplinesc toate acele lucruri pe care Eu le-am făcut cunoscute copiilor oamenilor, de la cînceputul lumii, şi ca să îndeplinesc datât voinţa Tatălui, cât şi a Fiului—a Tatălui datorită Mie, iar a Fiului, datorită cărnii Mele. Şi iată, timpul este aproape; şi în noaptea aceasta semnul va fi dat.

15 Şi s-a întâmplat că vorbele care au venit la Nefi au fost împlinite aşa cum au fost ele spuse; căci iată, la apusul soarelui nu a fost aîntuneric; iar oamenii au început să fie uimiţi pentru că nu era întuneric atunci când noaptea venise.

16 Şi au fost mulţi care nu crezuseră în cuvintele profeţilor care au acăzut la pământ şi au fost ca şi cum ar fi fost morţi, căci au ştiut că marele bplan al distrugerii, pe care ei l-au aşternut pentru aceia care credeau în cuvintele profeţilor, fusese dejucat; căci semnul care fusese dat era deja înfăptuit.

17 Şi ei au început să cunoască precum că Fiul lui Dumnezeu trebuia să apară în curând; da, în sfârşit, toţi oamenii de pe faţa întregului pământ, de la apus la răsărit, atât în ţara de la miazănoapte, cât şi în ţara de la miazăzi, erau atât de uimiţi, încât au căzut la pământ.

18 Căci ei ştiau că profeţii depuseseră mărturie despre aceste lucruri timp de mulţi ani şi că semnul care fusese dat era deja înfăptuit; şi au început să se teamă din cauza nedreptăţii şi a necredinţei lor.

19 Şi s-a întâmplat că nu a fost întuneric deloc în toată noaptea aceea, ci a fost tot atâta lumină ca şi cum ar fi fost mijlocul zilei. Şi s-a întâmplat că soarele a răsărit iarăşi dimineaţa, în acord cu ordinul lui; şi ei au ştiut că aceasta era ziua în care Domnul trebuia să Se anască, datorită semnului care fusese dat.

20 Şi s-au întâmplat da, toate lucrurile, fiecare dintre ele, potrivit cuvintelor profeţilor.

21 Şi, de asemenea, s-a întâmplat că o nouă astea a apărut, potrivit cuvântului.

22 Şi s-a întâmplat că din acel moment, minciuni au început să fie trimise printre popor de către Satana ca să le împietrească inimile pentru ca ei să nu creadă în acele semne şi minuni pe care le văzuseră; dar, în ciuda acestor minciuni şi înşelăciuni, cea mai mare parte a poporului a crezut şi s-a convertit în Domnul.

23 Şi s-a întâmplat că Nefi s-a dus printre popor, precum şi printre mulţi alţii, botezând spre pocăinţă, prin care a fost o mare aiertare a păcatelor. Şi astfel, poporul a început iarăşi să aibă pace în ţară.

24 Şi nu a fost nici un conflict în afară de câţiva care au început să predice, încercând să dovedească prin scripturi că nu mai era apotrivit ca legea lui Moise să fie respectată. Acum, în lucrul acesta au greşit pentru că ei nu au înţeles scripturile.

25 Dar s-a întâmplat că în curând s-au convertit şi s-au convins de greşeala lor, căci lor li s-a făcut cunoscut că legea nu a fost încă aîmplinită şi că ea trebuie să fie împlinită în cele mai mici detalii; da, cuvântul a venit către ei arătând că legea trebuie să fie împlinită; da, că nici o iotă sau o frântură de slovă nu va fi lăsată deoparte, până când toată va fi împlinită; de aceea, în acelaşi an, li s-au adus la cunoştinţă greşelile lor şi ei şi-au bmărturisit greşelile.

26 Şi astfel a trecut cel de-al nouăzeci şi doilea an, aducând poporului veşti de bucurie datorită semnelor care se întâmplaseră în acord cu cuvintele profeţiei tuturor profeţilor celor sfinţi.

27 Şi s-a întâmplat că şi cel de-al nouăzeci şi treilea an a trecut în pace, în afară de tâlharii lui aGadianton care trăiau în munţi şi împânziseră ţara; căci stăpânirile şi locurile lor tainice erau atât de puternice, încât poporul n-a putut să-i înfrângă; de aceea, ei au făcut multe crime şi multe măceluri printre popor.

28 Şi s-a întâmplat că în cel de-al nouăzeci şi patrulea an, ei au început să crească în mare măsură pentru că erau mulţi disidenţi de-ai nefiţilor care au fugit la ei, ceea ce a cauzat multă supărare nefiţilor care au rămas în ţară.

29 Şi a mai fost o pricină de mare supărare şi printre lamaniţi; căci iată, ei aveau mulţi copii care au crescut şi au început să devină mai tari cu anii, încât au devenit independenţi şi au fost ademeniţi de unii care erau azoramiţi, de minciunile şi de cuvintele lor linguşitoare, ca să se unească cu acei tâlhari de-ai lui Gadianton.

30 Şi astfel, lamaniţii au fost, de asemenea, loviţi şi au început să scadă în credinţă şi dreptate din cauza ticăloşiei generaţiei care creştea.

◀

1a

2 Ne. 25:19.

◀

2a

GS Nefi, fiul lui Nefi, fiul lui Helaman.

◀

b

Alma 37:3–5.

◀

3a

3 Ne. 2:9.

◀

5a

Hel. 14:2–4.

◀

9a

GS Martir, martiriu.

◀

12a

Enos 1:4; Alma 5:46.

◀

13a

Luca 2:10–11.

◀

b

GS Isus Hristos—Profeţii despre naşterea şi moartea lui Isus Hristos.

◀

14a

Ioan 1:11.

◀

b

Mat. 5:17–18.

◀

c

Alma 42:26.

◀

d

D&L 93:3–4.

◀

15a

Hel. 14:3.

◀

16a

Hel. 14:7.

◀

b

3 Ne. 1:9.

◀

19a

Luca 2:1–7.

◀

21a

Mat. 2:1–2; Hel. 14:5.

◀

23a

GS Iertarea păcatelor.

◀

24a

Alma 34:13.

◀

25a

Mat. 5:17–18.

◀

b

Mosia 26:29.

◀

27a

GS Tâlharii lui Gadianton.

◀

29a

Alma 30:59.

Capitolul 2

Ticăloşia şi lucrurile abominabile se înmulţesc printre popor—nefiţii şi lamaniţii se unesc ca să se apere împotriva tâlharilor lui Gadianton—Lamaniţii convertiţi devin albi şi sunt numiţi nefiţi. Circa 5–16 d.H.

1 Şi s-a întâmplat că astfel a trecut şi cel de al nouăzeci şi cincilea an, iar poporul a început să uite acele semne şi minuni despre care auzise; şi oamenii au început să fie din ce în ce mai puţin uimiţi de un semn sau de o minune din cer într-atât, încât au început să fie împietriţi în inimile lor şi orbi în minţile lor; şi au început să nu mai creadă în toate cele pe care le auziseră şi le văzuseră—

2 Închipuindu-şi unele lucruri deşarte în inimile lor, zicându-şi că acestea erau aduse de către oameni şi de către puterea diavolului pentru ca să rătăcească şi să aînşele inimile poporului; şi astfel a pus Satana iarăşi stăpânire pe inimile poporului, într-atât, încât el le-a orbit ochii şi i-a rătăcit ca să creadă că doctrina lui Hristos era un lucru nebunesc şi deşert.

3 Şi s-a întâmplat că poporul a început să se întărească în ticăloşie şi în lucruri abominabile; şi oamenii nu au crezut că trebuie să mai fie încă alte semne sau minuni date; iar Satana aumbla primprejur, ducând în rătăcire inimile poporului, ademenindu-i şi făcându-i să facă ticăloşii mari în ţară.

4 Şi astfel a trecut cel de-al nouăzeci şi şaselea an; şi, de asemenea, cel de-al nouăzeci şi şaptelea an; şi, de asemenea, cel de-al nouăzeci şi optulea an; şi, de asemenea, cel de-al nouăzeci şi nouălea an;

5 Şi, de asemenea, o sută de ani trecuseră de la zilele lui aMosia, care era rege peste poporul nefiţilor.

6 Şi şase sute nouă ani trecuseră de când Lehi plecase din Ierusalim.

7 Şi nouă ani trecuseră din momentul când a fost dat semnul, despre care au vorbit profeţii, cum că Hristos va veni în lume.

8 Acum, nefiţii au început să-şi măsoare timpul de la această perioadă când a fost dat semnul sau de la venirea lui Hristos; de aceea, nouă ani trecuseră.

9 Iar Nefi, care era tatăl lui Nefi, care avea răspunderea cronicilor, anu s-a întors în ţara lui Zarahemla şi nu a putut să fie găsit nicăieri în toată ţara.

10 Şi s-a întâmplat că poporul încă mai era în ticăloşie, în ciuda multelor predici şi profeţii care fuseseră trimise printre el; iar astfel a trecut şi cel de-al zecelea an; iar cel de-al unsprezecelea an, de asemenea, a trecut în nedreptate.

11 Şi s-a întâmplat că în cel de-al treisprezecelea an au început să fie războaie şi conflicte prin toată ţara; căci tâlharii lui Gadianton deveniseră atât de numeroşi şi uciseseră atât de mulţi şi devastaseră atât de multe oraşe şi răspândiseră atât de multă moarte şi măcel prin toată ţara, încât devenise potrivit ca tot poporul, atât nefiţii, cât şi lamaniţii, să pună mâna pe arme împotriva lor.

12 De aceea, toţi lamaniţii care se convertiseră în Domnul s-au unit cu fraţii lor, nefiţii, şi au fost forţaţi pentru siguranţa vieţilor lor şi ale femeilor şi copiilor lor să pună mâna pe arme împotriva acelor tâlhari ai lui Gadianton, da, şi, de asemenea, să-şi menţină drepturile lor şi privilegiile Bisericii lor, şi ale credinţei lor, precum şi alibertatea şi bindependenţa lor.

13 Şi s-a întâmplat că înainte ca acest al treisprezecelea an să treacă, nefiţii au fost ameninţaţi cu distrugere totală din cauza acestui război care a devenit nespus de grav.

14 Şi s-a întâmplat că acei lamaniţi, care se uniseră cu nefiţii, erau număraţi printre nefiţi;

15 Iar ablestemul lor a fost ridicat de pe ei, iar pielea lor a devenit balbă, la fel ca aceea a nefiţilor;

16 Iar tinerii lor bărbaţi şi fiicele lor au devenit nespus de frumoşi; şi ei au fost număraţi printre nefiţi şi au fost numiţi nefiţi. Şi astfel s-a încheiat cel de-al treisprezecelea an.

17 Şi s-a întâmplat că la începutul celui de-al paisprezecelea an, războiul dintre tâlhari şi poporul lui Nefi a continuat şi a devenit nespus de dureros; cu toate acestea, poporul lui Nefi a câştigat unele avantaje asupra tâlharilor, într-atât, încât ei i-au alungat pe aceştia înapoi afară din ţinuturile lor, în munţi şi în locurile lor secrete.

18 Şi astfel s-a încheiat cel de-al paisprezecelea an. Iar în cel de-al cincisprezecelea an, ei iarăşi s-au dus împotriva poporului lui Nefi; şi din cauza ticăloşiei poporului lui Nefi şi a numeroaselor lor conflicte şi certuri, tâlharii lui Gadianton au câştigat multe avantaje asupra lor.

19 Şi astfel s-a încheiat cel de-al cincisprezecelea an; şi astfel au fost oamenii într-o stare de mare suferinţă; iar asabia distrugerii atârna deasupra lor într-atât, încât ei erau cât pe ce să fie doborâţi de aceasta; şi aceasta din cauza nedreptăţii lor.

◀

2a

GS Înşelare, (a) înşela, înşelăciune.

◀

3a

D&L 10:27.

◀

5a

Mosia 29:46–47.

◀

9a

3 Ne. 1:2–3.

◀

12a

GS Liber, libertate.

◀

b

GS Liber, libertate.

◀

15a

Alma 17:15; 23:18.

◀

b

2 Ne. 5:21; 30:6; Iacov 3:8.

◀

19a

Alma 60:29.

Capitolul 3

Ghidiani, conducătorul gadiantonilor, cere ca Laconeus şi nefiţii să se predea atât pe ei, cât şi pământurile lor—Laconeus îl numeşte pe Ghidghidoni căpitan-şef al oştirilor—Nefiţii se adună în Zarahemla în şi Abundenţa ca să se apere. Circa 16–18 d.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că în cel de-al şaisprezecelea an de la venirea lui Hristos, Laconeus, guvernatorul ţării, a primit o epistolă de la conducătorul şi guvernatorul acestei bande de tâlhari. Şi acestea au fost cuvintele care erau scrise, zicând:

2 Laconeus, guvernator-şef şi nobil al ţării, iată, eu scriu această epistolă către tine şi îţi aduc ţie laude nespuse datorită tăriei tale, precum şi a tăriei poporului tău, în păstrarea ceea ce credeţi voi că este dreptul şi libertatea voastră; da, voi sunteţi neclintiţi, ca şi cum aţi fi sprijiniţi de mâna unui Dumnezeu în apărarea libertăţii voastre şi a avuţiei voastre şi a ţării voastre ori a ceea ce voi numiţi astfel.

3 Şi mie îmi este milă de voi, prea nobile Laconeus, pentru că voi sunteţi atât de nesăbuiţi şi de încuiaţi încât să credeţi că aţi putea sta împotriva multor oameni atât de viteji care sunt sub comanda mea, care chiar în acest moment stau înarmaţi şi aşteaptă cu mare nerăbdare cuvântul—Duceţi-vă jos la nefiţi şi distrugeţi-i.

4 Iar eu, cunoscându-le spiritul de neînvins, pentru că eu i-am încercat pe ei pe câmpul de bătaie, şi cunoscându-le ura veşnică împotriva voastră din cauza multor nedreptăţi pe care le-aţi făcut împotriva lor, stiu că dacă ei s-ar năpusti asupra voastră v-ar distruge în întregime.

5 De aceea, am scris eu această epistolă, pecetluind-o cu propria-mi mână, fiind simţitor pentru bunăstarea voastră datorită neclintirii voastre în ceea ce voi credeţi că este drept şi a spiritului vostru nobil pe câmpul de bătaie.

6 De aceea, îţi scriu ţie dorind ca voi mai degrabă să cedaţi poporului acestuia al meu oraşele voastre, pământurile voastre şi posesiunile voastre, decât ca ei să vă lovească pe voi cu sabia şi ca o distrugere să vină asupra voastră.

7 Sau, cu alte cuvinte, supuneţi-vă nouă şi uniţi-vă cu noi şi aflaţi despre lucrările noastre atainice şi deveniţi fraţii noştri pentru ca să puteţi să ajungeţi la fel ca noi—nu sclavii noştri, ci fraţii şi partenerii noştri în toate avuţiile noastre.

8 Şi iată, îţi ajur ţie, dacă voi veţi face aceasta, cu jurământ, atunci voi nu veţi fi distruşi; dar dacă voi nu veţi face aceasta, îţi jur ţie cu jurământ că în luna următoare eu voi da poruncă pentru ca oştirile mele să năvălească asupra voastră, iar ele nu îşi vor opri mâna şi nu vă vor cruţa, ci vă vor ucide şi vor lăsa sabia lor să cadă asupra voastră chiar până când veţi fi nimiciţi cu totul.

9 Şi iată, eu sunt Ghidiani; şi eu sunt guvernatorul acestei societăţi asecrete a lui Gadianton; care societate şi lucrările ei, eu ştiu că sunt bbune; şi acestea sunt cvechi şi ne-au fost transmise nouă.

10 Şi eu scriu această epistolă către tine, Laconeus; şi nădăjduiesc că tu vei ceda pământurile voastre şi avuţiile voastre fără vărsare de sânge pentru ca acest popor al meu să poată să-şi recapete drepturile şi guvernul, ei, cei care s-au despărţit de voi din cauza ticăloşiei voastre, pe care i-aţi împiedicat să-şi exercite dreptul de guvernare; şi dacă voi nu faceţi aceasta, atunci eu voi răzbuna nedreptăţile care i-au fost făcute. Eu sunt Ghidiani.

11 Şi acum s-a întâmplat că atunci când Laconeus a primit această epistolă, a fost înmărmurit din cauza îndrăznelii lui Ghidiani de a cere posesiunile ţării nefiţilor, precum şi de ameninţările lui împotriva poporului ca să răzbune răul acelora împotriva cărora nu se făptuise nici un rău, în afară decât că ei înşişi agresiseră prin dezertarea la acei ticăloşi şi odioşi tâlhari.

12 Acum iată, acest Laconeus, guvernatorul, era un om drept şi nu s-a înfricoşat de cererile şi ameninţările unui atâlhar; de aceea, el nu a ascultat de epistola lui Ghidiani, guvernatorul tâlharilor, ci a făcut ca poporul lui să-L implore pe Domnul, cerând putere pentru timpul când tâlharii vor năvăli asupra lor.

13 Da, el a trimis o veste printre toţi oamenii, ca ei să-şi adune laolaltă femeile şi copiii lor, turmele şi cirezile lor şi toate avuţiile lor în afara pământurilor lor, într-un singur loc comun.

14 Şi el a făcut ca fortificaţii să fie zidite de jur-împrejurul lor şi tăria acestora trebuia să fie foarte mare. Şi el a făcut ca oştirile, atât cele ale nefiţilor, cât şi cele ale lamaniţilor sau ale tuturor acelora care erau număraţi printre nefiţi, să fie aşezate ca gărzi de jur-împrejur ca să-i apere şi să-i păzească pe ei de tâlhari zi şi noapte.

15 Da, el le-a spus: Aşa cum Domnul trăieşte, dacă voi nu vă pocăiţi de toate nedreptăţile voastre şi nu-L imploraţi pe Domnul, voi nu puteţi în nici un caz să fiţi salvaţi din mâinile acelor tâlhari ai lui Gadianton.

16 Iar cuvintele şi profeţiile lui Laconeus au fost atât de mari şi minunate încât ele au făcut ca frica să vină asupra întregului popor; şi oamenii au făcut toate eforturile ca să se poarte aşa cum ceruseră cuvintele lui Laconeus.

17 Şi s-a întâmplat că Laconeus a numit căpitani-şefi peste toate oştirile nefiţilor ca să-i conducă la timpul potrivit, dacă tâlharii ar năvăli din pustiu asupra lor.

18 Acum, cel mai mare şef printre toţi căpitanii-şefi şi marele conducător al tuturor oştirilor nefiţilor a fost desemnat, iar numele lui era aGhidghidoni.

19 Acum, era un obicei printre nefiţi ca să numească drept căpitan-şef (în afară de perioada ticăloşiei lor) pe unul care avea spiritul revelaţiei şi al aprofeţiei; de aceea acest Ghidghidoni era un mare profet printre ei şi, de asemenea, el era judecător-şef.

20 Acum, poporul a spus către Ghidghidoni: Roagă-te la Domnul şi lasă-ne pe noi să ne ducem sus în munţi şi în pustiu, pentru ca să putem să năvălim peste tâlhari şi să-i distrugem pe ei în propriile lor teritorii.

21 Dar Ghidghidoni le-a spus: Domnul nu apermite aceasta; căci dacă noi am merge împotriva lor, atunci Domnul ne-ar bda pe noi pe mâna lor; de aceea, ne vom pregăti în mijlocul teritoriilor noastre şi ne vom aduna laolaltă toate oştirile; şi nu ne vom duce împotriva lor, ci vom aştepta până când ei vor veni împotriva noastră; de aceea, aşa cum Domnul trăieşte, dacă noi facem aceasta, atunci El îi va da pe ei pe mâna noastră.

22 Şi s-a întâmplat că în cel de-al şaptesprezecilea an, către sfârşitul anului, vestea lui Laconeus ajunsese pe tot întinsul ţării; iar ei şi-au luat caii lor, şi căruţele lor, şi vacile lor şi toate turmele, şi cirezile lor, şi grânele lor, şi toate avuţiile lor şi s-au dus cu miile şi cu zecile de mii până când au ajuns la locul care fusese desemnat ca să se cu toţii laolaltă pentru ca să se apere împotriva duşmanilor lor.

23 Iar pământul care a fost desemnat era ţara lui Zarahemla, precum şi ţinutul care era între ţara lui Zarahemla şi ţara Abundenţa, da, până la graniţa care era între ţara Abundenţa şi ţara Pustiu.

24 Şi au fost multe mii de oameni care erau numiţi nefiţi, care s-au adunat laolaltă în acest ţinut. Acum, Laconeus a făcut ca ei să se adune laolaltă în ţinutul de la miazăzi din cauza marelui blestem care era asupra ţinutului de la amiazănoapte.

25 Şi ei s-au întărit împotriva duşmanilor lor; şi ei au locuit într-un singur ţinut, într-un singur grup; şi s-au temut de cuvintele care fuseseră spuse de către Laconeus într-atât, încât s-au pocăit de toate păcatele lor; şi şi-au înălţat rugăciunile lor către Domnul Dumnezeul lor pentru ca El să-i asalveze atunci când duşmanii ar veni asupra lor ca să se bată.

26 Şi au fost nespus de mâhniţi din cauza duşmanilor lor. Iar Ghidghidoni a făcut ca ei să-şi facă aarme de război de tot felul şi să fie puternici cu armuri, şi cu scuturi, şi cu apărători, după cum îi instruise el.

◀

7a

Hel. 6:22–26.

◀

8a

Eter 8:13–14.

◀

9a

GS Combinaţii secrete.

◀

b

Alma 30:53.

◀

c

Hel. 6:26–30; Moise 5:29, 49–52.

◀

11a

Hel. 14:30.

◀

12a

Alma 54:5–11; 3 Ne. 4:7–10.

◀

18a

3 Ne. 6:6.

◀

19a

GS Profeţie, (a) profeţi.

◀

21a

Alma 48:14.

◀

b

1 Sam. 14:12.

◀

24a

Alma 22:31.

◀

25a

GS (a se) Încrede.

◀

26a

2 Ne. 5:14.

Capitolul 4

Oştirile nefiţilor îi înving pe tâlharii lui Gadianton—Ghidiani este ucis, iar urmaşul lui, Zemnariha, este spânzurat—Nefiţii Îl preamăresc pe Domnul pentru victoriile lor. Circa 19–22 d.H.

1 Şi s-a întâmplat că spre sfârşitul celui de-al optsprezecelea an, oştirile acelea ale tâlharilor s-au pregătit de bătălie şi au început să coboare şi să năvălească de pe dealuri şi din munţi şi pustiuri şi din fortificaţiile şi ascunzişurile lor şi au început să pună stăpânire pe pământuri, atât acelea care erau în ţinutul de la miazăzi, cât şi acelea din ţinutul de la miazănoapte şi au început să pună stăpânire pe toate pământurile care fuseseră apărăsite de către nefiţi şi pe oraşele care fuseseră lăsate în părăsire.

2 Dar iată, nu erau nici un fel de animale sau păsări sălbatice pe acele pământuri care fuseseră părăsite de către nefiţi; şi nu erau nici un fel de păsări pentru tâlhari, în afară de cele din pustiu.

3 Şi tâlharii nu au putut să supravieţuiască decât în pustiu, din cauza lipsei de mâncare; căci nefiţii lăsaseră pământurile lor deşarte şi îşi adunaseră turmele lor şi cirezile lor şi toate avuţiile lor, şi toate erau într-un singur loc.

4 De aceea, nu a fost nici o şansă pentru tâlhari ca să jefuiască şi să capete bucate decât dacă ar fi venit în bătălie deschisă împotriva nefiţilor; şi nefiţii erau într-un singur grup şi erau foarte numeroşi şi aveau provizii puse deoparte pentru ei, şi cai, şi vaci, şi turme de tot felul, pentru ca ei să supravieţuiască timp de şapte ani, în care timp nădăjduiau să-i distrugă pe tâlharii de pe suprafaţa ţării; şi astfel a trecut cel de-al optsprezecelea an.

5 Şi s-a întâmplat că în cel de-al nouăsprezecelea an, Ghidiani a văzut că era potrivit ca să se ducă şi să lupte împotriva nefiţilor, căci nu era nici o posibilitate pentru ca ei să supravieţuiască decât dacă ar jefui şi fura şi ar ucide.

6 Şi ei nu îndrăzneau să se împrăştie pe faţa ţării, într-atât, încât să poată cultiva grâu, de teamă ca nefiţii să nu vină peste ei şi să-i ucidă; de aceea, Ghidiani a dat poruncă oştirilor sale ca în anul acesta ele să se ducă şi să lupte împotriva nefiţilor.

7 Şi s-a întâmplat că au venit să se bată; şi aceasta s-a întâmplat în cea de-a şasea lună; şi iată, mare şi îngrozitoare a fost ziua când ei au venit ca să lupte; şi erau încinşi după obiceiul tâlharilor; şi aveau piei de miel în jurul şalelor lor; şi erau vopsiţi cu sânge, iar capetele lor erau rase; şi ei aveau coifuri pe cap; şi măreaţă şi îngrozitoare era înfăţişarea oştirilor lui Ghidiani, din cauza armurii lor şi pentru că ei erau vopsiţi cu sânge.

8 Şi s-a întâmplat că oştirile nefiţilor, atunci când au văzut înfăţişarea oştirilor lui Ghidiani, au căzut cu toţii la pământ şi şi-au înălţat strigătele lor către Domnul, Dumnezeul lor pentru ca El să-i salveze pe ei din mâinile duşmanilor lor.

9 Şi s-a întâmplat că atunci când oştirile lui Ghidiani au văzut aceasta, au început să strige cu un glas puternic, datorită bucuriei lor, căci ei au crezut că nefiţii căzuseră de frică, din cauza terorii oştirilor lor.

10 Dar ei au fost dezamăgiţi de aceasta, căci nefiţii nu se temeau de ei; ci se atemeau de Dumnezeul lor şi L-au strigat pe El să-i apere; de aceea, atunci când oştirile lui Ghidiani au năvălit peste ei, erau pregătiţi să-i întâlnească; da, în puterea Domnului i-au primit pe ei.

11 Şi bătălia a început în cea de-a şasea lună; şi mare şi îngrozitoare a fost acea bătălie; da, mare şi îngrozitor a fost măcelul acela, într-atât, încât un asemenea măcel mare nu se mai conoscuse printre poporul lui Lehi de când plecase el din Ierusalim.

12 Şi în ciuda aameninţărilor şi a jurămintelor pe care Ghidiani le făcuse, iată, nefiţii i-au învins într-atât, încât ei s-au retras din faţa lor.

13 Şi s-a întâmplat că aGhidghidoni a poruncit ca oştirile sale să-i urmărească până departe la marginile pustiului şi să nu cruţe pe nici unul dintre ei care ar cădea în mâinile lor pe drum; şi astfel i-au urmărit ei şi i-au ucis până la marginile pustiului, chiar până când ei au împlinit poruncile lui Ghidghidoni.

14 Şi s-a întâmplat că Ghidiani, care se ridicase şi luptase cu vitejie, a fost urmărit în timp ce fugea; şi fiind obosit din cauza luptelor îndelungate, el a fost prins şi ucis. Şi astfel a fost sfârşitul lui Ghidiani, tâlharul.

15 Şi s-a întâmplat că oştirile nefiţilor s-au întors iarăşi la locul lor de siguranţă. Şi s-a întâmplat că acest al nouăsprezecelea an a trecut, iar tâlharii nu au mai venit înapoi ca să se bată; şi nu au venit nici în cel de-al douăzecilea an.

16 Iar în cel de-al douăzeci şi unulea an, ei nu au venit ca să se bată, ci au venit din toate părţile ca să înconjoare de jur-împrejur poporul lui Nefi; căci au crezut că dacă ar alunga poporul nefiţilor de pe pământurile lor şi i-ar înconjura din toate părţile şi dacă i-ar separa pe ei de toate privilegiile lor dinafară, atunci i-ar forţa pe ei să se predea, aşa cum erau dorinţele lor.

17 Acum, ei numiseră un alt conducător, al cărui nume era Zemnariha; de aceea, Zemnariha a fost acela care a făcut ca asediul să aibă loc.

18 Dar iată, acesta era un avantaj pentru nefiţi; căci nu era cu putinţă pentru tâlhari să organizeze un asediu destul de îndelungat care să aibă vreun efect asupra nefiţilor, din cauza multelor provizii pe care aceştia le puseseră deoparte.

19 Şi din cauza lipsei de provizii printre tâlhari, căci iată, ei nu aveau nimic decât carne pentru supravieţuirea lor, carne pe care ei au obţinut-o din pustiu;

20 Şi s-a întâmplat că păsările asălbatice deveniseră rare în pustiu într-atât, încât tâlharii erau cât pe ce să piară de foame.

21 Iar nefiţii mărşăluiau tot timpul, atât ziua, cât şi noaptea, atacând oştirile lor şi distrugându-i pe ei cu miile şi cu zecile de mii.

22 Şi astfel devenise dorinţa poporului lui Zemnariha ca să se retragă de la planurile lor, din cauza marii distrugeri care venise peste ei, atât noaptea, cât şi ziua.

23 Şi s-a întâmplat că Zemnariha i-a dat poruncă poporului său ca să se retragă de la asediu şi să se ducă până în părţile cele mai îndepărtate ale ţinutului de la miazănoapte.

24 Şi acum, Ghidghidoni, cunoscând planurile lor şi cunoscând slăbiciunile lor din cauza lipsei de mâncare, precum şi marele măcel care fusese înfăptuit printre ei, de aceea, a trimis oştirile sale în timpul nopţii şi i-a alungat din drumul lor de retragere şi şi-a pus oştirile în drumul retragerii lor.

25 Şi au făcut aceasta în timpul nopţii şi au mărşăluit în spatele tâlharilor, aşa încât în dimineaţa următoare, când tâlharii au pornit la drum, ei s-au întâlnit cu oştirile nefiţilor, atât în faţa, cât şi în spatele lor.

26 Iar tâlharii care erau la miazăzi au fost, de asemenea, alungaţi în locurile lor de retragere. Şi toate aceste lucruri au fost făcute la porunca lui Ghidghidoni.

27 Şi au fost acolo multe mii care s-au predat ca prizonieri la nefiţi, iar cei rămaşi dintre ei au fost ucişi.

28 Iar conducătorul lor, Zemnariha, a fost prins şi spânzurat de un copac, da, chiar de vârful unui copac, până când a murit. Şi după ce ei l-au spânzurat pe el, iar el era mort, atunci au doborât copacul la pământ şi au strigat cu glas puternic, zicând:

29 Fie ca Domnul să păstreze poporul Său în dreptate şi în sfinţenia inimii, pentru ca ei să poată să facă aşa ca toţi cei care caută să-i ucidă pe ei din cauza puterii şi a combinaţiilor secrete să fie doborâţi la pământ, tot aşa cum acest om a fost doborât la pământ.

30 Şi ei s-au veselit şi au strigat iarăşi cu un singur glas, zicând: Fie ca aDumnezeul lui Avraam şi Dumnezeul lui Isaac şi Dumnezeul lui Iacov să protejeze acest popor în dreptate atât timp cât ei vor bchema numele Dumnezeului lor pentru protecţie.

31 Şi s-a întâmplat că ei au izbucnit toţi ca unul singur, cântând şi alăudând pe Dumnezeul lor pentru lucrul cel mare pe care El îl făcuse pentru ei, apărându-i pe ei de la căderea în mâinile duşmanilor lor.

32 Da, au strigat ei: aOsana pentru Dumnezeu Cel Prea Înalt. Şi au strigat ei: Binecuvântat fie numele Domnului Dumnezeului cel bAtotputernic, al Dumnezeului Celui Prea Înalt.

33 Şi inimile lor erau pline de bucurie până la lacrimi datorită marii bunătăţi a lui Dumnezeu în eliberarea lor din mâinile duşmanilor; şi ei ştiau că aceasta s-a întâmplat datorită pocăinţei lor şi a umilinţei lor, de aceea au fost ei eliberaţi de la distrugerea veşnică.

◀

1a

3 Ne. 3:13–14, 22.

◀

10a

GS Teamă.

◀

12a

3 Ne. 3:1–10.

◀

13a

3 Ne. 3:18.

◀

20a

1 Ne. 18:25.

◀

30a

Alma 29:11.

◀

b

Eter 4:15.

◀

31a

Alma 26:8. GS Recunoscător, recunoştinţă.

◀

32a

GS Osana.

◀

b

1 Ne. 1:14. GS Dumnezeu, divinitate.

Capitolul 5

Nefiţii se pocăiesc şi abandonează păcatele lor—Mormon scrie istoria poporului său şi le propovăduieşte cuvântul veşnic—Israel va fi adunat la un loc după împrăştierea lui. Circa 22–26 d.H.

1 Şi acum, iată, nu era nici un suflet viu printre toţi oamenii nefiţilor care să se fi îndoit cât de puţin de cuvintele tuturor profeţilor sfinţi care au vorbit; pentru că ei ştiau că toate vor trebui să fie împlinite.

2 Şi ei ştiau că era necesar ca Hristos să fi venit, din cauza multelor semne care fuseseră date în acord cu vorbele profeţilor; şi din cauza lucrurilor care se întâmplaseră deja, ei ştiau că toate lucrurile trebuie să se întâmple în acord cu ceea ce fusese spus.

3 De aceea ei au renunţat toate păcatele lor şi la lucrurile lor abominabile şi la curviile lor şi L-au slujit pe Dumnezeu cu tot devotamentul, zi şi noapte.

4 Şi acum s-a întâmplat că atunci când ei i-au luat prizonieri pe toţi hoţii, căci nici unul n-a scăpat dintre cei care nu fuseseră omorâţi, ei i-au aruncat pe prizonieri la închisoare şi au pus să le fie predicat cuvântul lui Dumnezeu; şi toţi ei care s-au pocăit de păcatele lor şi au făcut legământ că nu vor mai face crime au fost puşi în alibertate.

5 Dar cei care nu au făcut nici un legământ şi care încă au ţinut secret în inima lor crimele făcute, da, aceia care au fost găsiţi murmurând ameninţări împotriva fraţilor lor, au fost condamnaţi şi pedepsiţi în acord cu legea.

6 Şi astfel au pus ei capăt tuturor acelor păcătoase şi secrete şi ticăloase combinaţii în care era atâta ticăloşie şi se făceau atâtea crime.

7 Şi aşa a trecut şi cel de-al adouăzeci şi doilea an, la fel şi al douăzeci şi treilea, al douăzeci şi patrulea şi al douăzeci şi cincilea; şi aşa au trecut douăzeci şi cinci de ani.

8 Şi s-au întâmplat multe lucruri care, în ochii unora, ar fi fost mari şi minunate; cu toate acestea ele nu pot fi scrise toate în această carte; da, căci această carte nu poate conţine nici măcar a asuta parte din ce s-a petrecut cu toţi aceşti oameni în decursul a douăzeci şi cinci de ani;

9 Dar iată că sunt acronici care conţin toate faptele acestor oameni; şi o relatare prescurtată şi adevărată a acestora a fost făcută de Nefi.

10 De aceea, eu am făcut cronica mea despre aceste lucruri după cronica lui Nefi, care era gravată pe plăcile care au fost numite plăcile lui Nefi.

11 Şi iată, fac cronica pe plăcile pe care le-am modelat cu mâinile mele proprii.

12 Şi iată, mă numesc aMormon, fiind numit aşa după bţara Mormon, ţara în care Alma a întemeiat Biserica printre oameni, da, prima Biserică a fost întemeiată între ei după ce au păcătuit.

13 Iată, eu sunt un ucenic al lui Isus Hristos, Fiul lui Dumnezeu. Am fost chemat de către El să duc printre oameni cuvântul Lui, ca să afle despre viaţa veşnică.

14 Şi a devenit necesar ca, în acord cu voinţa lui Dumnezeu, pentru ca rugăciunile celor care s-au dus de atunci, care au fost cei sfinţi, să fie împlinite în acord cu credinţa lor, eu să fac o acronică a acestor lucruri care s-au întâmplat—

15 Da, o cronică scurtă a tot ceea ce s-a întâmplat din momentul când Lehi a părăsit Ierusalimul, chiar până în zilele noastre.

16 De aceea, eu fac cronica mea din relatările ce mi s-au transmis de la cei dinaintea mea, până la începutul zilelor mele;

17 Şi, de asemenea, fac o acronică a lucrurilor pe care le-am văzut cu ochii mei.

18 Şi ştiu, cronica pe care o fac este o cronică dreaptă şi adevărată; dar totuşi mai sunt multe lucruri pe care, din cauza limbii noastre, nu le putem ascrie.

19 Iar acum pun sfârşit povestirii care este despre mine şi încep să relatez despre lucrurile care s-au petrecut înaintea mea.

20 Eu sunt Mormon, un urmaş direct al lui Lehi. Am motiv să binecuvântez pe Dumnezeul meu şi pe Salvatorul meu, Isus Hristos, pentru că i-a scos pe strămoşii noştri afară din Ierusalim (şi animeni n-a ştiut aceasta în afară de El şi cei pe care i-a scos din acea ţară) şi pentru faptul că ne-a dat mie şi poporului meu o mare cunoaştere pentru salvarea sufletelor noastre.

21 Cu siguranţă că El a binecuvântat acasa lui bIacov şi a fost cmilostiv cu seminţia lui Iosif.

22 Şi aatât timp cât copiii lui Lehi au ţinut poruncile Lui, El i-a binecuvântat şi au prosperat în acord cu cuvântul Lui.

23 Da, şi în mod sigur El va dezvălui celui arămas din seminţia lui Iosif bcunoştinţele despre Domnul Dumnezeul lor.

24 Şi aşa de sigur cum Domnul trăieşte, El va aaduna din cele patru colţuri ale lumii pe toţi urmaşii seminţiei lui Iacov, care sunt împrăştiaţi printre străini pe toată faţa pământului.

25 Şi aşa cum El a făcut un legământ cu toată casa lui Iacov, tot aşa legământul făcut cu casa lui Iacov va fi împlinit la timpul ales de El, pentru arestaurarea întregii case a lui Iacov pentru cunoaşterea legământului pe care El l-a făcut cu ei.

26 Iar atunci ei Îl vor acunoaşte pe Mântuitorul lor, care este Isus Hristos, Fiul lui Dumnezeu; iar atunci ei vor fi adunaţi împreună din cele patru colţuri ale lumii pe pământul lor, de unde au fost ei împrăştiaţi; da, aşa cum Domnul trăieşte, chiar aşa va fi. Amin.

◀

4a

GS Liber, libertate.

◀

7a

3 Ne. 2:8.

◀

8a

3 Ne. 26:6–12.

◀

9a

Hel. 3:13–15.

◀

12a

Morm. 1:1–5.

◀

b

Mosia 18:4; Alma 5:3.

◀

14a

Enos 1:13–18; D&L 3:19–20.

◀

17a

Morm. 1:1.

◀

18a

Eter 12:25.

◀

20a

1 Ne. 4:36.

◀

21a

GS Israel.

◀

b

Gen. 32:28.

◀

c

Deut. 33:13–17.

◀

22a

2 Ne. 1:20.

◀

23a

Alma 46:24.

◀

b

2 Ne. 3:12.

◀

24a

GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

25a

3 Ne. 16:5.

◀

26a

2 Ne. 30:5–8; 3 Ne. 20:29–34.

Capitolul 6

Nefiţii prosperă—Mândria, bogăţia şi diferenţele de clasă cresc—Biserica este sfâşiată de neînţelegeri—Satana îi conduce pe oameni la răzvrătire deschisă—Mulţi profeţi strigă pocăinţă şi sunt ucişi—Ucigaşii lor complotează ca să pună mâna pe guvern. Circa 26–30 d.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că oamenii nefiţilor s-au reîntors cu toţii la pământurile lor în cel de-al douăzeci şi şaselea an, fiecare bărbat cu familia sa, cu turmele sale şi cirezile sale, cu caii şi vacile sale, precum şi cu toate lucrurile care îi aparţineau lui.

2 Şi s-a întâmplat că ei nu mâncaseră toate proviziile lor; de aceea, au luat cu ei tot ceea ce nu mâncaseră, din toate grânele lor de tot felul şi aurul lor şi argintul lor şi toate lucrurile lor preţioase şi s-au întors la pământurile lor şi la avuţiile lor, atât la nord, cât şi la sud, atât la miazănoapte, cât şi la miazăzi.

3 Şi au dat acelor tâlhari, care intraseră într-un legământ ca să păstreze pace în ţară, care doreau să rămână lamaniţi, pământ, în acord cu numărul lor pentru ca ei să poată avea, prin munca lor, tot ce le trebuia ca să supravieţuiască; şi astfel ei au stabilit pacea în toată ţara.

4 Şi au început iarăşi să prospere şi să crească; iar cel de-al douăzeci şi şaselea şi cel de al douăzeci şi şaptelea an au trecut; şi era mare ordine în ţară; şi ei şi-au făcut legile în acord cu dreptatea şi justiţia.

5 Şi acum, nu era nimic în ţară care să împiedice poporul de la prosperitate continuă decât dacă ar cădea în păcat.

6 Şi acum, cei care stabiliseră această mare pace în ţară erau Ghidghidoni şi judecătorul Laconeus, precum şi aceia care fuseseră numiţi conducători.

7 Şi s-a întâmplat că multe oraşe au fost construite din nou; şi multe oraşe vechi au fost reconstruite.

8 Şi multe drumuri largi au fost aşternute; şi multe drumuri au fost făcute, care duceau de la un oraş la altul şi de la un ţinut la altul şi de la un loc la altul.

9 Şi astfel a trecut cel de-al douăzeci şi optulea an, iar poporul a avut pace continuă.

10 Dar s-a întâmplat că în cel de-al douăzeci şi nouălea an au început să fie unele certuri printre popor; iar unii s-au înălţat în amândrie şi înfumurare din cauza bogăţiilor lor foarte mari; da, chiar până la mari persecuţii.

11 Căci erau mulţi comercianţi în ţară, precum şi mulţi avocaţi şi mulţi ofiţeri.

12 Şi oamenii au început să se deosebească prin rang, după abogăţiile lor şi după şansele lor de a se educa; da, unii erau ignoranţi din cauza sărăciei lor, iar alţii primiseră multă educaţie datorită bogăţiilor lor.

13 Unii fuseseră ridicaţi în mândrie, iar alţii erau nespus de umili; unii plăteau nedreptatea cu nedreptate, în timp ce alţii primeau nedreptatea şi apersecuţiile şi tot felul de suferinţe, dar nu se întorceau ca să se brăzbune, ci erau umili şi supuşi în faţa lui Dumnezeu.

14 Şi astfel a apărut o mare inegalitate în ţară, într-atât, încât Biserica a început să se distrugă; da, în aşa măsură, încât în cel de-al treizecilea an Biserica a fost distrusă în toată ţara în afară de câţiva lamaniţi care au fost convertiţi la credinţa cea dreaptă; şi ei nu s-au îndepărtat de aceasta, căci erau fermi şi neclintiţi şi nemişcaţi, dorind din tot asufletul să ţină poruncile Domnului.

15 Acum, cauza acestei nedreptăţi era aceasta—Satana avea mare putere ca să agite poporul să facă tot felul de nedreptăţi, precum şi ca să-i înfumureze pe ei cu mândrie, ademenindu-i să caute putere şi autoritate şi bogăţii, precum şi lucrurile deşarte ale lumii.

16 Şi astfel a condus Satana în rătăcire inimile poporului ca să facă tot felul de nedreptăţi; de aceea, ei s-au bucurat de pace numai timp de câţiva ani.

17 Şi astfel, la începutul celui de-al treizecilea an—când poporul fusese eliberat pentru un timp îndelungat pentru ca să fie dus de aispitele diavolului oriunde acesta dorea să-i ducă şi să facă orice nedreptăţi dorea el ca aceştia să facă—şi astfel, la începutul celui de-al treizecilea an, erau ei într-o stare de ticăloşie îngrozitoare.

18 Acum, ei nu păcătuiau ca nişte aneştiutori, căci cunoşteau voinţa lui Dumnezeu în legătură cu ei, căci fuseseră instruiţi cu privire la aceasta; de aceea, s-au brăzvrătit împotriva lui Dumnezeu cu bună-ştiinţă.

19 Şi acum, aceasta s-a întâmplat în zilele lui Laconeus, fiul lui Laconeus, căci Laconeus a ocupat scaunul tatălui său şi a guvernat în acel an asupra poporului.

20 Şi au început să apară oameni ainspiraţi din cer care au fost trimişi, stând în faţa poporului în toată ţara, predicând şi depunând mărturie cu curaj către ei despre mântuirea pe care Domnul o va aduce poporului Său sau, cu alte cuvinte, Învierea lui Hristos; iar ei au depus mărturie cu curaj despre bmoartea şi suferinţele Lui.

21 Acum, erau mulţi dintre oamenii care erau foarte mânioşi din cauza acelora care depuseseră mărturie despre aceste lucruri; şi aceia care erau mânioşi erau mai ales judecătorii-şefi, precum şi aceia care afuseseră înalţi preoţi şi avocaţi; da, toţi cei care erau avocaţi erau mânioşi pe aceia care depuseseră mărturie despre aceste lucruri.

22 Acum, nu era nici un învăţător al legii sau judecător sau mare preot care putea să aibă puterea să condamne pe cineva la moarte, doar dacă condamnarea lor era iscălită de guvernatorul ţării.

23 Acum, erau mulţi dintre cei care depuseseră mărturie despre lucrurile în legătură cu Hristos, care depuseseră mărturie cu curaj, care au fost luaţi şi trimişi la moarte în taină de către judecători, a căror omorâre nu a ajuns la cunoştinţa guvernatorului ţării decât după moartea lor.

24 Acum iată, aceasta era împotriva legilor ţării ca orice om să nu fie trimis la moarte decât dacă era o împuternicire de la guvernatorul ţării—

25 De aceea, o plângere s-a ridicat în ţara lui Zarahemla către guvernatorul ţării împotriva acestor judecători care condamnaseră la moarte pe profeţii Domnului fără să ţină seama de lege.

26 Acum s-a întâmplat că ei au fost luaţi şi aduşi în faţa judecătorului ca să fie judecaţi pentru crima pe care o făcuseră, în acord cu alegea care fusese dată de către popor.

27 Acum s-a întâmplat că judecătorii aceia aveau mulţi prieteni şi neamuri; iar ceilalţi, da, aproape toţi învăţătorii legii şi marii preoţi s-au adunat laolaltă şi s-au unit cu neamurile acelor judecători care trebuia să fie judecaţi în acord cu legea.

28 Şi ei au intrat într-un alegământ unul cu altul, da, chiar acel legământ care le fusese dat lor din vechime, care legământ era dat şi administrat de către bdiavol ca să comploteze împotriva a tot ceea ce era drept.

29 De aceea, ei au complotat împotriva poporului Domnului şi au intrat într-un legământ ca să-l distrugă pe el şi să-i elibereze pe cei care erau vinovaţi de crime din mâinile justiţiei care trebuia să fie administrată în acord cu legea.

30 Şi au defăimat legea şi drepturile ţării lor; şi au făcut un legământ unul cu altul ca să-l distrugă pe guvernator şi să instaureze un arege peste ţară pentru ca ţara să nu mai fie liberă, ci să fie supusă regilor.

◀

10a

GS Mândrie.

◀

12a

1 Tim. 6:17–19; Hel. 4:12.

◀

13a

GS (a) Persecuta, persecuţie.

◀

b

Mat. 5:39; 4 Ne. 1:34; D&L 98:23–25.

◀

14a

GS Sârguinţă.

◀

17a

GS Ispită, (a) ispiti.

◀

18a

Mosia 3:11.

◀

b

GS Răzvrătire.

◀

20a

GS Inspiraţie, (a) inspira; Profet.

◀

b

GS Ispăşire, (a) ispăşi; Răstignire.

◀

21a

D&L 121:36–37. GS Apostazie.

◀

26a

Mosia 29:25; Alma 1:14.

◀

28a

GS Combinaţii secrete.

◀

b

Hel. 6:26–30.

◀

30a

1 Sam. 8:5–7; Alma 51:5.

Capitolul 7

Judecătorul-şef este ucis, guvernul este distrus, iar poporul se împarte în triburi—Iacov, un antihrist, devine regele unei combinaţii secrete—Nefi predică pocăire şi credinţă în Hristos—Îngeri îi slujesc lui în fiecare zi, şi el îl scoală pe fratele lui din moarte—Mulţi se pocăiesc şi sunt botezaţi. Circa 30–33 d.H.

1 Acum iată, îţi voi arăta ţie că ei nu au stabilit un rege peste ţară; dar în acelaşi an, da, în cel de-al treizecilea an, ei au distrus scaunul de judecată, da, l-au ucis pe judecătorul-şef al ţării.

2 Iar oamenii erau împărţiţi, unul împotriva altuia; şi ei s-au despărţit unul de altul în triburi, fiecare om după familia sa şi neamurile sale şi prietenii săi; şi astfel au distrus guvernul ţării.

3 Şi fiecare trib a numit un şef sau un conducător peste ei; şi astfel au devenit triburi şi conducători de triburi.

4 Acum iată, nu era nici un om printre ei care să nu aibă o familie mare şi o mulţime de neamuri şi prieteni; de aceea, triburile lor au devenit foarte mari.

5 Acum, toate acestea s-au întâmplat; şi până acum nu a fost nici un război printre ei; şi toată această nedreptate a venit peste oameni pentru că ei singuri s-au asupus puterii Satanei.

6 Şi regulile guvernului au fost distruse din cauza combinaţiilor asecrete ale acelor neamuri şi prieteni ai acelora care îi uciseseră pe profeţi.

7 Şi ei au pricinuit un mare conflict în ţară, într-atât, încât cei mai drepţi din popor, aproape cu toţii, deveniseră păcătoşi; da, erau doar puţini oameni drepţi printre ei.

8 Şi astfel n-au trecut şase ani de când cea mai mare parte a poporului s-a întors de la dreptate, precum câinele la ce avărsase ori ca scroafa care se întoarce la tăvălirea ei în mocirlă.

9 Acum, această combinaţie secretă, care adusese atât de multă nedreptate peste popor, i-a adunat pe ei laolaltă şi a pus în fruntea lor un om pe care ei l-au numit Iacov.

10 Şi l-au numit pe el regele lor; de aceea, el a devenit rege peste această bandă păcătoasă; şi era unul dintre şefii care-şi ridicase glasul împotriva profeţilor care depuseseră mărturie despre Isus.

11 Şi s-a întâmplat că ei nu erau la fel de numeroşi ca triburile de oameni care erau unite laolaltă, în afară de faptul că şefii lor întemeiaseră legile lor, fiecare în acord cu tribul său; cu toate acestea, ei erau duşmani; în ciuda faptului că nu erau oameni drepţi, cu toate acestea, erau uniţi în ura acelora care intraseră într-un legământ ca să distrugă guvernul.

12 De aceea Iacov, văzând că duşmanii lor erau mai numeroşi decât ei, el fiind regele bandei, de aceea el a poruncit poporului său ca ei să fugă înspre partea de la miazănoapte a ţării şi acolo să-şi construiască un aregat pentru ei înşişi până când lor li se vor alătura disidenţi (căci el i-a lăudat pe ei cum că vor fi mulţi disidenţi) şi ei vor deveni destul de puternici ca să se lupte cu triburile poporului; şi chiar aşa au făcut.

13 Iar marşul lor a fost atât de rapid, încât nu a putut să fie împiedicat până când s-au dus dincolo de graniţa unde poporul nu îi putea ajunge. Şi astfel s-a terminat cel de-al treizecilea an; şi astfel au fost treburile poporului lui Nefi.

14 Şi s-a întâmplat că în cel de-al treizeci şi unulea an, ei au fost despărţiţi în triburi, fiecare om după familia, neamurile şi prietenii lui; cu toate acestea, ei ajunseseră la o înţelegere ca să nu pornească la război unul împotriva altuia; dar nu erau uniţi după legile lor şi după felul lor de guvernământ, căci ei erau întemeiaţi după minţile celor care erau şefii lor şi conducătorii lor. Dar ei au stabilit legi foarte stricte ca un trib să nu invadeze pe altul, astfel că într-o anumită măsură ei au avut pace în ţară; cu toate acestea, inimile lor erau întoarse de la Domnul Dumnezeul lor; şi ei i-au bătut cu pietre pe profeţi şi i-au alungat dintre ei.

15 Şi s-a întâmplat că aNefi—fiind vizitat de către îngeri, precum şi de glasul Domnului, de aceea, fiindcă el văzuse îngeri şi fiind un martor ocular şi având putere dată lui pentru ca el să cunoască despre slujirea lui Hristos; şi, de asemenea, fiind un martor ocular al întoarcerii lor rapide de la dreptate la ticăloşie şi la lucruri abominabile;

16 De aceea, fiind întristat din cauza împietririi inimilor lor şi de orbirea minţilor lor—s-a dus printre ei în acelaşi an şi a început să depună mărturie cu curaj despre pocăinţă şi despre iertarea păcatelor prin credinţa în Domnul Isus Hristos.

17 Şi a propovăduit multe lucruri către ei; şi toate acestea nu pot fi scrise, iar o parte dintre ele nu sunt suficiente, de aceea, acestea nu sunt scrise în această carte. Iar Nefi a slujit cu aputere şi cu mare autoritate.

18 Şi s-a întâmplat că ei erau mânioşi pe el şi anume pentru că el avea mai mare putere decât ei, căci nu era cu aputinţă ca ei să nu creadă în cuvintele lui, căci credinţa lui în Domnul Isus Hristos era atât de mare, încât îngerii îl slujeau în fiecare zi.

19 Şi în numele lui Isus a alungat el diavolii şi spiritele anecurate; şi chiar şi pe fratele său l-a sculat din morţi după ce acesta fusese bătut cu pietre şi ucis de către popor.

20 Iar poporul a văzut aceasta şi a fost martor la aceasta şi a fost mânios pe el din cauza puterii lui; şi, de asemenea, a făcut mai amulte minuni în văzul poporului, în numele lui Isus.

21 Şi s-a întâmplat că cel de-al treizeci şi unulea an a trecut; şi puţini au fost aceia care au fost convertiţi în Domnul; dar cei care s-au convertit au fost într-adevăr importanţi pentru popor, întrucât ei au fost vizitaţi de către puterea şi Spiritul lui Dumnezeu, care era în Isus Hristos, în care ei credeau.

22 Şi toţi cei din care diavolul a fost alungat şi care au fost vindecaţi de bolile lor şi de infirmităţile lor, ei într-adevăr au manifestat în faţa poporului că asupra lor a lucrat Spiritul lui Dumnezeu şi că au fost vindecaţi; şi ei, de asemenea, au arătat semne şi au făcut unele minuni în popor.

23 Astfel a trecut cel de al treizeci şi doilea an. Şi Nefi a strigat către popor la începutul celui de-al treizeci şi treilea an; şi el a predicat către ei pocăinţă şi iertarea păcatelor.

24 Acum, aş dori ca voi să vă aduceţi aminte, de asemenea, că nu era nici unul care a fost adus la pocăinţă care să nu fi fost abotezat cu apă.

25 De aceea, au fost rânduiţi de către Nefi oameni pentru această slujire, ca toţi cei care vor veni la ei să fie botezaţi cu apă; şi aceasta ca un martor şi ca o mărturie în faţa lui Dumnezeu şi în faţa poporului, cum că ei s-au pocăit şi au primit aiertarea păcatelor lor.

26 Şi mulţi au fost aceia care, la începutul acestui an, au fost botezaţi prin pocăinţă; şi astfel a trecut cea mai mare parte a anului.

◀

5a

Rom. 6:13–16; Alma 10:25.

◀

6a

2 Ne. 9:9.

◀

8a

Prov. 26:11; 2 Pet. 2:22.

◀

12a

3 Ne. 6:30.

◀

15a

3 Ne. 1:2.

◀

17a

GS Putere.

◀

18a

2 Ne. 33:1; Alma 4:19.

◀

19a

GS Spirit—Spirite rele.

◀

20a

3 Ne. 8:1.

◀

24a

GS Botez, (a) boteza.

◀

25a

D&L 20:37. GS Iertarea păcatelor.

Capitolul 8

Furtuni, cutremure de pământ, focuri, vârtejuri şi calamităţi naturale dovedesc răstignirea lui Hristos—Mulţi oameni sunt distruşi—Întunericul acoperă pământul trei zile—Cei rămaşi îşi plâng soarta. Circa 33–34 d.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că, în acord cu cronica noastră, şi noi ştim, cronica noastră este adevărată, căci iată, un om drept a păstrat cronica—căci el într-adevăr a făcut multe aminuni în bnumele lui Isus; şi nu era nici un om care să poată face minuni în numele lui Isus fără să fi fost curăţat cu totul de nedreptatea sa—

2 Şi acum s-a întâmplat că, dacă omul acesta al nostru nu a făcut vreo greşeală în măsurarea timpului, atunci cel de-al atreizeci şi treilea an a trecut;

3 Şi poporul a început să aştepte cu multă nerăbdare semnul care fusese dat de către profetul Samuel Lamanitul, da, despre timpul când trebuia să fie aîntuneric trei zile pe faţa pământului.

4 Şi au început să fie mari îndoieli şi certuri printre popor, în ciuda atâtor asemne care fuseseră date.

5 Şi s-a întâmplat că în cel de-al treizeci şi patrulea an, în prima lună, în cea de a patra zi a lunii a început o furtună cum nu mai fusese alta cunoscută în toată ţara.

6 Şi, de asemenea, a fost o mare şi îngrozitoare furtună; şi a fost un atunet îngrozitor într-atât, încât acesta a bcutremurat întregul pământ ca şi cum ar fi fost să se sfărâme în bucăţi.

7 Şi au fost fulgere foarte puternice, aşa cum nu mai fuseseră altele cunoscute în toată ţara.

8 Iar aoraşul lui Zarahemla a luat foc.

9 Iar oraşul lui Moroni s-a scufundat în adâncurile mării şi locuitorii lui s-au înecat.

10 Iar pământul a fost ridicat peste oraşul lui Moroniha în aşa fel încât în locul oraşului s-a făcut un munte mare.

11 Şi a fost o mare şi îngrozitoare distrugere în ţara de la miazăzi.

12 Dar iată, o distrugere şi mai mare a fost în ţara de la miazănoapte; căci iată, întreaga faţă a ţării s-a schimbat din cauza furtunii şi a vârtejurilor şi a tunetelor şi a fulgerelor şi a cutremurelor nespus de mari ale întregului pământ;

13 Şi aşoselele au fost distruse, iar drumurile cele drepte au fost stricate, iar multe locuri plate au devenit abrupte.

14 Şi multe oraşe mari şi importante s-au ascufundat; şi multe au ars; şi multe au fost cutremurate până când clădirile de acolo s-au prăbuşit la pământ şi locuitorii de acolo au fost ucişi, iar locurile au fost lăsate în părăsire.

15 Şi au fost unele oraşe care au rămas; dar distrugerea de acolo a fost nespus de mare; şi mulţi au fost acolo care au fost ucişi.

16 Şi au fost unii care au fost luaţi de vârtejuri; şi unde au fost ei duşi nimeni nu ştie, ci se ştie numai că aceştia au fost duşi.

17 Şi astfel, faţa întregului pământ a fost schimbată din cauza furtunilor şi a tunetelor şi a fulgerelor şi a cutremurelor de pământ.

18 Şi iată, astâncile au fost dărâmate şi sfărâmate în bucăţi; ele au fost sfărâmate pe faţa întregului pământ într-atât, încât ele au fost găsite sub formă de bucăţi rupte şi în crăpături şi în prăpăstii pe toată faţa pământului.

19 Şi s-a întâmplat că atunci când tunetele şi fulgerele şi furtuna şi cutremurele de pământ au încetat—căci iată, ele au durat cam atrei ore; şi unii au spus că timpul acesta a fost mai lung; cu toate acestea, toate aceste lucruri mari şi îngrozitoare s-au întâmplat cam în timp de trei ore—şi apoi iată, a fost întuneric pe faţa pământului.

20 Şi s-a întâmplat că a fost un întuneric gros pe faţa întregii ţări într-atât, încât locuitorii de acolo care nu căzuseră puteau să asimtă baburii întunericului;

21 Şi nu a putut să fie lumină deloc din cauza întunericului; şi nici lumânări şi nici torţe; şi nici nu s-au putut face focuri cu lemnul lor bun şi foarte uscat aşa încât nu a putut să fie nici un fel de lumină, deloc;

22 Şi nu a fost văzută nici un fel de lumină şi nici foc şi nici o zare; nici soarele, nici luna, nici stelele; căci atât era de mare ceaţa întunericului care era pe faţa ţării.

23 Şi s-a întâmplat că aceasta a durat atrei zile că nu s-a văzut nici un pic de lumină; şi a fost mare jeluire şi plânsete şi bocete în popor, fără întrerupere; da, mare a fost jeluirea poporului din cauza întunericului şi a marii distrugeri care venise peste ei.

24 Şi într-un loc, ei au fost auziţi strigând, zicând: O, dacă noi ne-am fi pocăit înainte de această zi mare şi îngrozitoare, atunci fraţii noştri ar fi fost cruţaţi; şi ei nu ar fi fost arşi în acel mare oraş al lui aZarahemla.

25 Şi în alt loc, ei au fost auziţi strigând şi jeluindu-se, zicând: O, dacă ne-am fi pocăit noi înainte de această mare şi îngrozitoare zi şi nu am fi ucis şi bătut cu pietre pe profeţii noştri şi nu i-am fi alungat pe ei; atunci mamele noastre şi fiicele noastre cele frumoase şi copiii noştri ar fi fost cruţaţi şi nu ar fi fost îngropaţi în acel oraş mare al lui Moroniha. Aşa de mari şi de îngrozitoare au fost plângerile poporului.

◀

1a

3 Ne. 7:19–20; Morm. 9:18–19.

◀

b

Fapte 3:6; Iacov 4:6.

◀

2a

3 Ne. 2:8.

◀

3a

1 Ne. 19:10; Hel. 14:20, 27; 3 Ne. 10:9.

◀

4a

GS Răstignire.

◀

6a

1 Ne. 19:11; Hel. 14:21.

◀

b

Mat. 27:45, 50–51.

◀

8a

4 Ne. 1:7–8.

◀

13a

Hel. 14:24; 3 Ne. 6:8.

◀

14a

1 Ne. 12:4.

◀

18a

Hel. 14:21–22.

◀

19a

Luca 23:44.

◀

20a

Ex. 10:21–22.

◀

b

1 Ne. 12:5; 19:11.

◀

23a

1 Ne. 19:10.

◀

24a

Hel. 13:12.

Capitolul 9

În întuneric, glasul lui Hristos proclamă distrugerea multor oameni şi oraşe din cauza ticăloşiei lor—El proclamă, de asemenea, divinitatea Sa, anunţă că legea lui Moise este împlinită şi îi invită pe oameni să vină la El şi să fie mântuiţi. Circa 34 d.H.

1 Şi s-a întâmplat că un aglas a fost auzit printre toţi locuitorii pământului, pe întreaga faţă a acestei ţări, strigând:

2 Vai, vai, vai de acest popor; avai de locuitorii întregului pământ, dacă ei nu se pocăiesc; căci diavolul brâde, iar îngerii lui se bucură din cauza uciderii fiilor cei buni şi a fiicelor cele bune ale poporului Meu; şi din cauza nedreptăţii şi a lucrurilor lor abominabile au căzut ei.

3 Iată, Eu am ars cu foc oraşul acela mare, Zarahemla, precum şi pe locuitorii lui.

4 Şi iată, Eu am făcut ca acel oraş mare, Moroni, să se scufunde în adâncurile mării şi ca locuitorii lui să se înece.

5 Şi iată, Eu am acoperit acel oraş mare, Moroniha, cu ţărână, precum şi pe locuitorii lui pentru ca să ascund din faţa Mea nedreptăţile şi lucrurile lor abominabile, pentru ca sângele profeţilor şi al sfinţilor să nu mai vină asupră-Mi împotriva lor.

6 Şi iată, Eu am făcut ca oraşul lui Ghilgal să se scufunde, iar locuitorii lui să fie îngropaţi în adâncimile pământului;

7 Da, şi, de asemenea, oraşul lui Oniha şi locuitorii lui; şi oraşul lui Mocum şi locuitorii lui; şi oraşul Ierusalimului şi locuitorii lui; şi Eu am făcut ca aape să vină în locul lor ca să ascundă din faţa Mea ticăloşia şi lucrurile lor abominabile, pentru ca sângele profeţilor şi al sfinţilor să nu mai vină asupră-Mi împotriva lor.

8 Şi iată, oraşul lui Gadiandi şi oraşul lui Gadiomna şi oraşul lui Iacov şi oraşul lui Ghimghimno, pe toate acestea le-am făcut Eu să fie scufundate; şi am făcut adealuri şi văi în locul lor; iar pe locuitorii lor i-am îngropat Eu în adâncimile pământului pentru ca să ascund din faţa Mea ticăloşia şi lucrurile lor abominabile, pentru ca sângele profeţilor şi al sfinţilor să nu mai vină asupră-Mi împotriva lor.

9 Şi iată, acel mare oraş, Iacovugat, care era locuit de către poporul regelui Iacov, l-am făcut Eu să ardă în foc din cauza păcatelor şi a ticăloşiei lor, care erau mai presus decât toată ticăloşia întregului pământ din cauza crimelor şi a combinaţiilor lor asecrete; căci ei au fost aceia care au distrus pacea poporului Meu şi guvernul ţării; de aceea, Eu am făcut ca ei să fie arşi pentru ca să-i bdistrug din faţa Mea, pentru ca sângele profeţilor şi al sfinţilor să nu mai vină asupră-Mi împotriva lor.

10 Şi iată, Eu am făcut ca oraşul lui Laman şi oraşul lui Ioş şi oraşul lui Gad şi oraşul lui Chişcumen, precum şi locuitorii lor să fie arşi de foc din cauza ticăloşiei lor de a-i fi alungat pe profeţi şi de a-i fi bătut cu pietre pe aceia pe care Eu i-am trimis ca să le vestească lor despre ticăloşia şi despre lucrurile lor abominabile.

11 Şi pentru că ei i-au alungat pe toţi încât nu a mai rămas nici un om drept printre ei, Eu am trimis la ei afoc ca să-i distrugă pentru ca ticăloşia şi lucrurile lor abominabile să fie ascunse din faţa Mea, pentru ca sângele profeţilor şi al sfinţilor pe care Eu i-am trimis printre ei să nu poată să strige asupră-Mi bdin pământ împotriva lor.

12 Şi amulte distrugeri mari am făcut Eu să vină peste această ţară şi peste acest popor din cauza ticăloşiei şi a lucrurilor lor abominabile.

13 O, voi toţi cei care sunteţi acruţaţi fiindcă aţi fost mai drepţi decât ei, nu vă veţi întoarce voi acum către Mine şi nu vă veţi pocăi voi de păcatele voastre şi nu vă veţi converti voi pentru ca Eu să vă pot bvindeca?

14 Da, adevărat vă spun Eu vouă că, dacă veţi aveni la Mine, atunci veţi avea viaţă bveşnică. Iată, cbraţul milei Mele este întins către voi şi oricine va veni, pe acela Eu îl voi primi; şi binecuvântaţi sunt aceia care vin la Mine.

15 Iată, Eu sunt Isus Hristos, Fiul lui Dumnezeu. Eu am afăcut cerul şi pământul şi toate lucrurile care sunt în ele. Eu am fost împreună cu Tatăl de la început. bEu sunt în Tatăl, iar Tatăl este în Mine; şi în Mine a slăvit Tatăl numele Său.

16 Eu am venit la ai Mei, iar ai Mei nu m-au aprimit. Iar scripturile despre venirea Mea sunt împlinite.

17 Şi toţi cei care M-au primit, i-am afăcut Eu să devină fiii lui Dumnezeu; şi tot aşa le voi face Eu tuturor acelora care vor crede în numele Meu; căci iată, prin Mine vine bmântuirea şi în Mine este clegea lui Moise înfăptuită.

18 Eu sunt alumina şi viaţa lumii. Eu sunt bAlfa şi Omega, începutul şi sfârşitul.

19 Şi voi nu trebuie să amai oferiţi pentru Mine vărsare de sânge; da, jertfele şi darurile voastre arse trebuie să înceteze, căci Eu nu voi mai primi nici un fel de jertfe şi de daruri arse.

20 Şi voi va trebui să-Mi oferiţi Mie ca ajertfă o inimă frântă şi un spirit smerit. Şi oricine va veni către Mine cu inima frântă şi cu spiritul smerit, pe acela îl voi bboteza Eu cu foc şi cu Duhul Sfânt, tot aşa cum lamaniţii, datorită credinţei lor în Mine la timpul convertirii lor, au fost botezaţi cu foc şi cu Duhul Sfânt, iar ei nu au ştiut aceasta.

21 Iată, Eu am venit în lume ca să aduc mântuire în lume, pentru ca să salvez lumea de la păcat.

22 De aceea, oricine se va apocăi şi va veni la Mine ca un bcopil mic, pe acela Eu îl voi primi, căci a lor este Împărăţia lui Dumnezeu. Iată, căci de aceea Mi-am cdat Eu viaţa şi Mi-am căpătat-o din nou; de aceea, pocăiţi-vă şi veniţi la Mine, voi de la marginile pământului şi fiţi salvaţi.

◀

1a

1 Ne. 19:11; 3 Ne. 11:10.

◀

2a

Mat. 11:20–21.

◀

b

Moise 7:26.

◀

7a

Ezec. 26:19.

◀

8a

1 Ne. 19:11.

◀

9a

Hel. 6:17–18, 21.

◀

b

Mosia 12:8.

◀

11a

2 Regi 1:9–16; Hel. 13:13.

◀

b

Gen. 4:10.

◀

12a

3 Ne. 8:8–10, 14.

◀

13a

3 Ne. 10:12.

◀

b

Ier. 3:22; 3 Ne. 18:32.

◀

14a

2 Ne. 26:24–28; Alma 5:33–36.

◀

b

Ioan 3:16.

◀

c

Alma 19:36.

◀

15a

Ioan 1:1–3; Col. 1:16; Hel. 14:12; Eter 4:7; D&L 14:9.

◀

b

Ioan 17:20–22; 3 Ne. 11:27; 19:23, 29.

◀

16a

Ioan 1:11; D&L 6:21.

◀

17a

Ioan 1:12. GS Fii şi fiice ale lui Dumnezeu; Om, oameni—Omul, posibilitatea de a deveni asemănători Tatălui Ceresc.

◀

b

GS Mântuire, (a) mântui, mântuit.

◀

c

3 Ne. 12:19, 46–47; 15:2–9.

◀

18a

GS Lumină, Lumina lui Hristos.

◀

b

Apoc. 1:8. GS Alfa şi Omega.

◀

19a

Alma 34:13.

◀

20a

3 Ne. 12:19; D&L 20:37.

◀

b

2 Ne. 31:13–14.

◀

22a

GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

b

Marcu 10:15; Mosia 3:19; 3 Ne. 11:37–38.

◀

c

Ioan 10:15–18.

Capitolul 10

Este linişte în ţară timp de multe ore—Glasul lui Hristos făgăduieşte să adune pe poporul Său aşa cum găina îşi adună puii—Cea mai dreaptă parte a poporului a fost cruţată. Circa 34–35 d.H.

1 Şi acum iată, s-a întâmplat că toţi oamenii din ţară au auzit acestea şi au depus mărturie despre ele. Şi după ce aceste cuvinte au fost spuse, a fost linişte în ţară timp de multe ore;

2 Căci atât de mare era uimirea poporului, încât a încetat să se mai plângă şi să jeluiască pierderea neamurilor lui care fuseseră ucise; de aceea, a fost linişte în toată ţara timp de multe ore.

3 Şi s-a întâmplat că iarăşi a venit un glas către popor şi tot poporul L-a auzit şi a depus mărturie despre aceasta, zicând:

4 O, voi, popor al acestor amari oraşe care au căzut, care sunteţi urmaşii lui Iacov, da, care sunteţi din casa lui Israel, cât de des v-am adunat Eu pe voi aşa cum o găină îşi adună puii sub aripa sa şi v-am bhrănit.

5 Şi iarăşi, acât de des v-am adunat Eu pe voi tot aşa cum o găină îşi adună puii sub aripă, da, o, tu, popor căzut al casei lui Israel; da, o, tu, popor al casei lui Israel, tu care locuieşti la Ierusalim şi, de asemenea, tu care ai căzut; da, cât de des v-am adunat Eu pe voi tot aşa cum găina îşi adună puii, iar voi n-aţi vrut să vă adunaţi.

6 O, tu, casă a lui Israel, pe care Eu te-am acruţat, cât de des te voi aduna Eu pe tine aşa cum găina îşi adună puii sub aripele ei, dacă tu te vei pocăi şi te vei breîntoarce la mine cu toată dorinţa cinimii.

7 Dar dacă nu, atunci, o, casă a lui Israel, locurile sălaşurilor tale vor deveni pustii până la timpul împlinirii alegământului cu părinţii voştri.

8 Şi acum s-a întâmplat că după ce poporul a auzit aceste cuvinte, iată, ei au început iarăşi să plângă şi să bocească din cauza pierderii neamurilor şi prietenilor lor.

9 Şi s-a întâmplat că aşa au trecut cele trei zile. Şi a fost dimineaţă, şi aîntunericul s-a împrăştiat de pe faţa ţării, şi pământul a încetat să se mai cutremure, şi stâncile au încetat să se mai sfărâme, şi mugetele îngrozitoare au încetat, şi toate zgomotele tumultuoase s-au îndepărtat.

10 Iar pământul s-a lipit la loc din nou, aşa că s-a întărit; şi plânsul, jeluirile şi bocetele oamenilor care fuseseră cruţaţi au încetat; iar jeluirile lor s-au transformat în bucurie, iar bocetele lor s-au transformat în preamărire şi în mulţumiri adresate Domnului Isus Hristos, Mântuitorul lor.

11 Şi până aici, scripturile care fuseseră spuse de către profeţi au fost aîmplinite.

12 Şi cei amai drepţi din popor au fost salvaţi; şi ei au fost aceia care i-au primit pe profeţi şi care nu i-au bătut pe ei cu pietre; şi ei au fost aceia care nu au vărsat sângele sfinţilor, care au fost cruţaţi—

13 Şi ei au fost cruţaţi şi nu au fost scufundaţi şi îngropaţi în pământ; şi nu au fost ei înecaţi în adâncurile mării; şi nu au fost arşi în foc şi nici nu au fost doborâţi şi striviţi până la moarte; şi nu au fost ei duşi de vârtejuri; şi nici nu au fost copleşiţi de aburul fumului şi al întunericului.

14 Şi acum, oricine va citi, fie ca el să înţeleagă; cel care are scripturile, fie ca el să le acerceteze şi să vadă şi să observe dacă aceste morţi şi distrugeri prin foc şi prin fum şi prin furtuni şi prin vârtejuri şi prin bdeschiderea pământului ca să-i primească nu sunt pentru împlinirea profeţiilor multora dintre profeţii cei sfinţi.

15 Iată, vă spun vouă, Da, mulţi au depus mărturie despre aceste lucruri la venirea lui Hristos şi au fost aucişi pentru că au depus mărturie despre aceste lucruri.

16 Da, profetul aZenos a depus mărturie despre aceste lucruri; şi, de asemenea, Zenoc a vorbit despre aceste lucruri, căci ei au depus mărturie mai ales despre noi, care suntem cei rămaşi din seminţia lor.

17 Iată, tatăl nostru Iacov, de asemenea, a depus mărturie despre o arămăşiţă a sămânţei lui Iosif. Şi iată, nu suntem noi o rămăşiţă a sămânţei lui Iosif? Şi aceste lucruri care depun mărturie despre noi, nu sunt ele scrise pe plăcile de aramă pe care tatăl nostru, Lehi, le-a scos din Ierusalim?

18 Şi s-a întâmplat că la sfârşitul celui de al treizeci şi patrulea an, iată, vă voi arăta vouă că poporul lui Nefi, care fusese cruţat, precum şi aceia care fuseseră numiţi lamaniţi, care fuseseră cruţaţi, au avut multe favoruri care le fuseseră arătate lor, precum şi mari binecuvântări vărsate peste capul lor într-atât, încât la scurt timp după aînălţarea la cer a lui Hristos, El într-adevăr li s-a arătat lor—

19 aArătându-le lor trupul Său şi propovăduindu-le lor; şi o relatare a acestei slujiri va fi dată în cele ce urmează. De aceea, acum termin eu spusele mele.

◀

4a

3 Ne. 8:14.

◀

b

1 Ne. 17:3.

◀

5a

Mat. 23:37; D&L 43:24–25.

◀

6a

3 Ne. 9:13.

◀

b

1 Sam. 7:3; Hel. 13:11; 3 Ne. 24:7.

◀

c

Ezec. 36:26.

◀

7a

GS Legământ.

◀

9a

3 Ne. 8:19.

◀

11a

Fapte 3:18–20.

◀

12a

2 Ne. 26:8; 3 Ne. 9:13.

◀

14a

GS Scripturi—Valoarea scripturilor.

◀

b

1 Ne. 19:11; 2 Ne. 26:5.

◀

15a

GS Martir, martiriu.

◀

16a

Hel. 8:19–20.

◀

17a

2 Ne. 3:4–5; Alma 46:24; 3 Ne. 5:23–24.

◀

18a

Fapte 1:9–11.

◀

19a

3 Ne. 11:12–15.

Isus Hristos S-a arătat poporului lui Nefi în timp ce mulţimea era adunată laolaltă în ţara Abundenţa şi i-a propovăduit lui; şi astfel S-a arătat El poporului.

Cuprinde capitolele 11 până la 26, inclusiv.

Capitolul 11

Tatăl depune mărturie despre Fiul Său Preaiubit—Hristos apare şi proclamă ispăşirea Sa—Oamenii simt semnele rănilor în mâinile Lui, în tălpile Lui şi în coasta Lui—Ei strigă Osana—El stabileşte felul în care să fie botezul—Spiritul de neînţelegere este de la diavol—Doctrina lui Hristos este ca oamenii să creadă şi să fie botezaţi şi să primească Duhul Sfânt. Circa 34 d.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că era o mare mulţime adunată laolaltă, a oamenilor lui Nefi, de jur-împrejurul templului care era în ţara Abundenţa; şi ei se minunau şi se uimeau unul şi altul şi arătau unul altuia schimbările cele amari şi minunate care se întâmplaseră.

2 Şi ei, de asemenea, vorbeau despre acest Isus Hristos, despre moartea căruia fusese dat asemnul.

3 Şi s-a întâmplat că în timp ce ei vorbeau astfel unul cu altul, au auzit un aglas, ca şi cum ar fi venit din cer; şi şi-au aruncat ochii de jur-împrejur, căci nu au înţeles glasul pe care L-au auzit; şi nu era un glas aspru şi nici un glas puternic; cu toate acestea şi în ciuda faptului că era un glas bslab, Acesta i-a pătruns până în inimă pe cei care L-au auzit, într-atât, încât nu a fost nici o parte a trupului lor care să nu se fi cutremurat; da, i-a pătruns pe ei până în suflet şi a făcut ca inimile lor să ardă.

4 Şi s-a întâmplat că iarăşi ei au auzit un glas; şi ei nu L-au înţeles.

5 Şi iarăşi, pentru a treia oară, ei au auzit glasul şi şi-au deschis urechile ca să-L audă; iar ochii lor erau îndreptaţi către sunetul acela; şi ei s-au uitat neclintiţi către cer, de unde venise glasul.

6 Şi iată, a treia oară ei au înţeles glasul pe care L-au auzit; şi El le-a spus:

7 Iată-L pe Fiul Meu aPreaiubit, bde Care Eu sunt foarte mulţumit, în Care Eu Mi-am slăvit numele—ascultaţi-L pe El.

8 Şi s-a întâmplat că după cum au înţeles, ei şi-au aruncat ochii în sus înspre cer; şi iată, au avăzut un Om pogorându-se din cer; şi El era îmbrăcat într-o mantie albă; şi El a venit în jos şi a stat în mijlocul lor; iar ochii întregii mulţimi erau întorşi înspre El, iar ei n-au îndrăznit să-şi deschidă gurile, nici măcar unul către altul; şi nu au înţeles ce însemna aceasta, căci au crezut că un înger apăruse în faţa lor.

9 Şi s-a întâmplat că El Şi-a întins mâna şi a vorbit către popor, spunând:

10 Iată, Eu sunt Isus Hristos, despre care profeţii au depus mărturie că trebuia să vină pe pământ.

11 Şi iată, Eu sunt alumina şi viaţa lumii; şi Eu am băut din bcupa aceea amară pe care Tatăl Mi-a dat-o; şi L-am slăvit pe Tatăl cluând asupra Mea păcatele lumii, prin care Eu am împlinit dvoinţa Tatălui în toate lucrurile de la început.

12 Şi s-a întâmplat că atunci când Isus a vorbit aceste cuvinte, întreaga mulţime a căzut la pământ; căci ei şi-au adus aminte că fusese aprofeţit printre ei că Hristos li Se va arăta lor după înălţarea Lui la cer.

13 Şi s-a întâmplat că Domnul a vorbit către ei, spunând:

14 Ridicaţi-vă şi veniţi către Mine ca să puteţi să apuneţi mâna în coasta Mea şi ca să puteţi să bsimţiţi urmele cuielor în mâinile Mele şi în picioarele Mele, pentru ca să ştiţi că Eu sunt Dumnezeul lui Israel şi cDumnezeul întregului dpământ; şi că Eu am fost ucis pentru păcatele lumii.

15 Şi s-a întâmplat că mulţimea a înaintat; şi ei şi-au pus mâinile în coasta Lui şi au simţit urmele cuielor în mâinile Lui şi în picioarele Lui; şi au făcut aceasta ducându-se unul câte unul până când ei s-au dus cu toţii şi au văzut cu ochii lor şi au simţit cu mâinile lor şi au ştiut cu siguranţă şi au depus mărturie că El aera Acela despre care s-a scris de către profeţi că va veni.

16 Şi atunci când ei toţi s-au dus şi au depus mărturie pentru ei înşişi, au strigat cu un singur glas, zicând:

17 Osana! Binecuvântat fie numele Dumnezeului Celui Prea Înalt! Şi ei au căzut la picioarele lui Isus şi L-au apreamărit pe El.

18 Şi s-a întâmplat că El a vorbit către aNefi, căci Nefi era printre mulţime; şi El i-a dat poruncă să înainteze.

19 Iar Nefi s-a ridicat şi a plecat şi s-a închinat în faţa Domnului şi I-a sărutat picioarele.

20 Iar Domnul i-a poruncit să se ridice. Iar el s-a ridicat şi a stat în faţa Lui.

21 Iar Domnul i-a spus: Eu îţi dau ţie aputere ca să-i bbotezi pe aceşti oameni atunci când Eu Mă voi întoarce iarăşi în ceruri.

22 Şi iarăşi Domnul a chemat pe aalţii şi le-a spus în mod asemănător; şi le-a dat puterea de a boteza. Şi El le-a spus: În felul acesta va trebui să botezaţi voi; şi nu vor fi bnici un fel de certuri printre voi.

23 Adevărat vă spun Eu vouă, că oricine se va pocăi de păcatele sale prin acuvintele voastre şi va bdori să fie botezat în numele Meu, pe acela îl veţi boteza voi în felul acesta—Iată, voi vă veţi duce şi veţi csta în apă şi-i veţi boteza pe ei în numele Meu.

24 Şi acum iată, acestea sunt cuvintele pe care voi le veţi spune, chemându-le numele lor, zicând:

25 Având aautoritate dată mie de Isus Hristos, eu te botez în numele bTatălui şi al Fiului şi al Duhului Sfânt. Amin.

26 Şi apoi îi veţi ascufunda pe ei în apă şi iarăşi veţi ieşi voi din apă.

27 Şi în felul acesta îi veţi boteza pe ei în numele Meu; căci iată, adevărat vă spun Eu vouă, că Tatăl şi Fiul şi Duhul Sfânt sunt auna; iar Eu sunt în Tatăl şi Tatăl este în Mine, iar Tatăl şi Eu suntem una.

28 Şi în acord cu ceea ce Eu v-am poruncit vouă, aşa veţi boteza voi. Şi nu vor fi nici un fel de acerturi printre voi, aşa cum au fost până acum; şi nu vor fi nici certuri între voi despre punctele doctrinei Mele, aşa cum au fost până acum.

29 Căci adevărat, adevărat vă spun Eu vouă, cel care are spiritul de aceartă nu este de-al Meu, ci este de-al bdiavolului, care este tatăl certurilor; şi el agită inimile oamenilor ca să se certe cu mânie unul cu altul.

30 Iată, aceasta nu este doctrina Mea să aţâţe inimile oamenilor la mânie unul împotriva altuia; ci doctrina Mea este ca asemenea lucruri să se termine.

31 Iată, adevărat vă spun Eu vouă; Eu vă voi vesti adoctrina Mea.

32 Şi aceasta este adoctrina Mea; şi este doctrina pe care Tatăl Mi-a dat-o Mie; şi Eu depun bmărturie despre Tatăl; şi Tatăl depune mărturie despre Mine, iar Duhul cSfânt depune mărturie despre Tatăl şi despre Mine; şi Eu depun mărturie cum că Tatăl porunceşte tuturor oamenilor de oriunde să se pocăiască şi să creadă în Mine.

33 Şi acela care crede în Mine şi care este abotezat, acela va fi bsalvat; şi ei sunt aceia care vor cmoşteni împărăţia lui Dumnezeu.

34 Iar cel care nu va crede în Mine şi care nu este botezat, acela va fi blestemat.

35 Adevărat vă spun Eu vouă cum că aceasta este doctrina Mea; şi Eu depun mărturie despre aceasta de la Tatăl; iar oricine va acrede în Mine, crede, de asemenea, în Tatăl; şi Tatălui Îi va depune mărturie despre Mine, căci El îl va vizita pe el bcu foc şi cu Duhul cSfânt.

36 Şi astfel va depune Tatăl mărturie despre Mine, iar Duhul Sfânt va depune mărturie despre Tatăl şi despre Mine; căci Tatăl şi Eu şi Duhul Sfânt suntem una.

37 Şi iarăşi vă spun Eu vouă cum că trebuie să vă pocăiţi şi să adeveniţi ca nişte copii mici şi să fiţi botezaţi în numele Meu sau, dacă nu, atunci voi în nici un caz nu puteţi să primiţi aceste lucruri.

38 Şi iarăşi vă spun Eu vouă că trebuie să vă pocăiţi şi să fiţi botezaţi în numele Meu şi să deveniţi ca nişte prunci sau, dacă nu, atunci voi nu puteţi moşteni împărăţia lui Dumnezeu.

39 Adevărat, adevărat vă spun Eu vouă că aceasta este doctrina Mea şi oricine azideşte pe aceasta, zideşte pe stânca Mea şi bporţile iadului nu vor birui împotriva lor.

40 Şi oricine va declara mai mult sau mai puţin decât aceasta şi o va stabili ca doctrină a Mea, aceasta vine de la rău şi nu este zidită pe stânca mea; ci el zideşte pe o temelie de anisip, iar porţile iadului stau deschise ca să-i primească pe aceştia atunci când potopurile vin şi când vânturile îi doboară.

41 De aceea, duceţi-vă la acest popor şi declaraţi cuvintele pe care Eu le-am spus, până la marginile pământului.

◀

1a

3 Ne. 8:11–14.

◀

2a

Hel. 14:20–27.

◀

3a

Deut. 4:33–36; Hel. 5:29–33.

◀

b

1 Regi 19:11–13; D&L 85:6.

◀

7a

Mat. 3:17; 17:5; JS—I 1:17.

◀

b

3 Ne. 9:15.

◀

8a

1 Ne. 12:6; 2 Ne. 26:1.

◀

11a

GS Lumină, Lumina lui Hristos.

◀

b

Mat. 26:39, 42.

◀

c

Ioan 1:29; D&L 19:18–19.

◀

d

Marcu 14:36; Ioan 6:38; D&L 19:2.

◀

12a

Alma 16:20.

◀

14a

Ioan 20:27.

◀

b

Luca 24:36–39; D&L 129:2.

◀

c

Isa. 45:3; 3 Ne. 15:5.

◀

d

1 Ne. 11:6.

◀

15a

GS Isus Hristos—Apariţii ale lui Hristos după moarte.

◀

17a

GS Preaslăvire.

◀

18a

3 Ne. 1:2, 10.

◀

21a

GS Putere.

◀

b

GS Botez, (a) boteza.

◀

22a

1 Ne. 12:7; 3 Ne. 12:1.

◀

b

3 Ne. 18:34.

◀

23a

3 Ne. 12:2.

◀

b

GS Botez, (a) boteza—Condiţii pentru botez.

◀

c

3 Ne. 19:10–13.

◀

25a

Mosia 18:13; D&L 20:73. GS Botez, (a) boteza—Autoritate adecvată.

◀

b

GS Dumnezeu, divinitate.

◀

26a

GS Botez, (a) boteza—Botezul prin scufundare.

◀

27a

Ioan 17:20–22; 3 Ne. 28:10; Morm. 7:7; D&L 20:28.

◀

28a

1 Cor. 1:10; Ef. 4:11–14; D&L 38:27.

◀

29a

2 Tim. 2:23–24; Mosia 23:15. GS Dispută.

◀

b

TJS, Ef. 4:26; Mosia 2:32–33.

◀

31a

2 Ne. 31:2–21.

◀

32a

GS Doctrina lui Hristos.

◀

b

1 Ioan 5:7.

◀

c

3 Ne. 28:11; Eter 5:4.

◀

33a

Marcu 16:16. GS Botez, (a) boteza—Esenţial.

◀

b

GS Salvare.

◀

c

GS Gloria celestială.

◀

35a

Eter 4:12.

◀

b

3 Ne. 9:20; 12:2.

◀

c

GS Duhul Sfânt.

◀

37a

Marcu 10:15; Luca 18:17; Mosia 3:19; 3 Ne. 9:22.

◀

39a

Mat. 7:24–29; Hel. 5:12. GS Stâncă.

◀

b

3 Ne. 18:12–13.

◀

40a

3 Ne. 14:24–27.

Capitolul 12

Isus îi cheamă şi îi împuterniceşte pe Cei Doisprezece—El le ţine nefiţilor o cuvântare asemănătoare cu Predica de pe Munte—El spune Fericirile—Învăţăturile Lui se ridică deasupra legii lui Moise şi o înlocuiesc—Oamenilor li se dă porunca să fie perfecţi, tot aşa cum El şi Tatăl Lui sunt perfecţi—Compară cu Matei 5. Circa 34 d.H.

1 Şi s-a întâmplat că atunci când Isus a vorbit aceste cuvinte către Nefi şi către aceia care fuseseră chemaţi (acum, numărul celor care fuseseră chemaţi şi care au primit putere şi autoritate ca să boteze era adoisprezece) şi iată, El şi-a întins mâna către mulţime şi a strigat către ei, zicând: bBinecuvântaţi sunteţi voi dacă veţi da ascultare cuvintelor acestor doisprezece pe care Eu i-am cales dintre voi ca să vă slujească vouă şi să fie slujitorii voştri; şi lor le-am dat Eu puterea ca să vă boteze pe voi cu apă; şi după ce voi sunteţi botezaţi cu apă, iată, Eu vă voi boteza pe voi cu foc şi cu Duhul Sfânt; de aceea, binecuvântaţi sunteţi voi dacă veţi crede în Mine şi veţi fi botezaţi după ce M-aţi văzut pe Mine şi ştiţi că Eu sunt.

2 Şi iarăşi, mai binecuvântaţi sunt aceia care vor acrede în cuvintele voastre, fiindcă voi veţi depune mărturie că M-aţi văzut pe Mine şi că voi ştiţi că Eu sunt. Da, binecuvântaţi sunt aceia care vor crede în cuvintele voastre şi care se bcoboară până în adâncurile umilinţei ca să fie botezaţi, căci ei vor fi vizitaţi ccu foc şi cu Duhul Sfânt şi vor primi iertarea păcatelor lor.

3 Da, ferice de cei asăraci în spirit care bvin la Mine, căci a lor este împărăţia cerului.

4 Şi iarăşi, ferice de toţi aceia care plâng, căci ei vor fi mângâiaţi.

5 Şi ferice de cei ablânzi, căci ei vor bmoşteni pământul.

6 Şi ferice de toţi cei aflămânzi şi bînsetaţi după cdreptate, căci ei vor fi plini de Duhul Sfânt.

7 Şi ferice de cei amilostivi, căci ei vor avea parte de milă.

8 Şi ferice de cei cu inima apură, căci ei Îl vor bvedea pe Dumnezeu.

9 Şi ferice de toţi cei aîmpăciuitori, căci ei vor fi chemaţi bfii ai lui Dumnezeu.

10 Şi ferice de toţi cei aprigoniţi de dragul numelui Meu, căci a lor este Împărăţia cerului.

11 Şi binecuvântaţi sunteţi voi atunci când oamenii vă vor insulta şi vă vor persecuta şi când vor spune cu falsitate tot felul de răutăţi împotriva voastră din pricina Mea;

12 Căci veţi avea mare bucurie şi veţi fi nespus de încântaţi, căci mare va fi arăsplata voastră în cer; căci aşa au persecutat ei pe profeţii care au fost înaintea voastră.

13 Adevărat, adevărat vă spun Eu vouă, Eu fac ca voi să fiţi asarea pământului; dar dacă sarea şi-ar pierde gustul, cum ar putea pământul să fie sărat? Sarea nu ar mai fi atunci bună de nimica ci numai să fie aruncată şi călcată în picioare de către oameni.

14 Adevărat, adevărat vă spun Eu vouă; Eu vă dau vouă să fiţi lumina acestui popor. Un oraş care este zidit pe un deal nu poate fi ascuns.

15 Iată, aprind oamenii o acandelă şi o pun sub o baniţă? Nu, ci ei o pun pe un postament, iar ea dă lumină tuturor acelora care se află în casă;

16 De aceea, lăsaţi alumina voastră să lumineze în faţa acestui popor pentru ca ei să poată vedea lucrările voastre bune şi să-L slăvească pe Tatăl vostru care este în ceruri.

17 Nu gândiţi că Eu am venit ca să distrug legea sau pe profeţi. Eu nu am venit ca să distrug, ci ca să împlinesc.

18 Căci adevărat vă spun Eu vouă, nici o iotă şi nici un dram din alege nu s-a pierdut, ci prin Mine ea a fost împlinită.

19 Şi iată, Eu v-am dat vouă legea şi poruncile Tatălui Meu, cum că voi trebuie să credeţi în Mine şi că trebuie să vă pocăiţi de păcate şi să veniţi la Mine cu inima afrântă şi cu spiritul smerit. Iată, voi aveţi poruncile în faţa voastră şi blegea este împlinită.

20 De aceea, veniţi la Mine şi fiţi salvaţi; căci adevărat vă spun Eu vouă, cum că dacă nu veţi ţine poruncile Mele pe care Eu vi le-am poruncit acum, nu veţi intra în nici un caz în împărăţia cerului.

21 Voi aţi auzit că a fost spus de către cei din vechime şi, de asemenea, este scris în faţa voastră cum că voi nu trebuie să aomorâţi, iar cel care va omorî va fi în pericolul judecăţii lui Dumnezeu;

22 Dar vă spun Eu vouă că acela care este mânios pe fratele său, acela este în pericolul judecăţii Lui. Şi acela care îi va spune confratelui său, prostule, acela va fi în pericol în faţa consiliului; iar cel care va zice, tu, nebunule, acela va fi în pericolul focului din iad.

23 De aceea, dacă vei veni la Mine sau vei dori să vii la Mine şi îţi vei aduce aminte că fratele tău are ceva împotriva ta—

24 Fă-ţi drum către fratele tău şi mai întâi aîmpacă-te cu fratele tău, şi vino apoi la Mine cu inima deschisă, şi Eu te voi primi.

25 Fii de acord cu duşmanul tău repede atunci când eşti pe cale cu el, ca nu cumva să te prindă în orice moment şi să te arunce în închisoare.

26 Adevărat, adevărat îţi spun Eu ţie că nu vei putea ieşi de acolo până când nu vei plăti până la ultima asenină. Şi în timp ce eşti în închisoare, poţi tu plăti măcar o senină? Adevărat, adevărat îţi spun Eu ţie: Nu.

27 Iată, este scris de către aceia din vechime că voi nu trebuie să comiteţi aadulter;

28 Dar Eu vă spun vouă că acela care se va uita la o femeie pentru a apofti după ea, acela deja a comis adulter în inima lui.

29 Iată, Eu vă dau vouă o poruncă, şi anume ca voi să nu îngăduiţi ca vreuna dintre acestea să intre în ainima voastră;

30 Căci este mai bine ca voi să vă lepădaţi singuri de aceste lucruri atunci când vă veţi lua acrucea decât să fiţi aruncaţi în iad.

31 A fost scris că acela care îşi va alunga nevasta va trebui să-i dea acesteia o scriere de adivorţ.

32 Adevărat, adevărat vă spun Eu vouă că acela care-şi va aalunga nevasta, dacă nu este din cauza bimoralităţii, va face ca ea să ccomită adulter; iar acela care se va căsători cu cea care este divorţată, acela va comite adulter.

33 Şi iarăşi este scris cum că voi nu trebuie să juraţi strâmb, ci să împliniţi ajurămintele voastre către Domnul;

34 Dar adevărat, adevărat vă spun Eu vouă, nu ajuraţi deloc; nici pe cer, căci el este tronul lui Dumnezeu;

35 Nici pe pământ, căci acesta este aşternutul picioarelor Lui;

36 Nici să nu juraţi voi pe capul vostru, căci voi nu puteţi să faceţi nici un fir de păr să fie alb sau negru.

37 Ci faceţi comunicarea voastră ca să fie: Da, da; Nu, nu; căci orice ar fi mai mult decât aceasta este rău.

38 Şi iată, este scris, aochi pentru ochi şi dinte pentru dinte;

39 Dar vă spun Eu vouă cum că voi nu va trebui să aînfruntaţi răul, ci oricui vă va lovi peste obrazul vostru drept aceluia să-i bîntoarceţi, de asemenea, şi celălalt obraz;

40 Şi dacă cineva vă va da în judecată după lege şi vă va lua haina, lăsaţi-l să vă ia şi mantia;

41 Şi dacă cineva vă va forţa să mergeţi cu el o milă, mergeţi cu el de două ori mai mult.

42 aDaţi-i celui ce vă cere şi nu-l abandonaţi pe acela care împrumută de la voi.

43 Şi iată, iarăşi este scris cum că voi trebuie să vă iubiţi aproapele şi să vă urâţi duşmanul;

44 Dar iată, vă spun Eu vouă, iubiţi-vă aduşmanii, binecuvântaţi-i pe aceia care vă blestemă, faceţi bine acelora care vă urăsc şi brugaţi-vă pentru aceia care se folosesc de voi cu dispreţ şi vă persecută;

45 Pentru ca voi să puteţi să fiţi copiii Tatălui vostru care este în ceruri; căci El face ca soarele Său să răsară peste cei răi şi peste cei buni.

46 De aceea, lucrurile acelea care au fost din vechime, care au fost sub lege, prin Mine sunt ele toate împlinite.

47 Lucrurile avechi sunt terminate, iar toate lucrurile au devenit noi.

48 De aceea, aş dori să fiţi aperfecţi, tot aşa cum sunt Eu sau aşa cum Tatăl vostru care este în ceruri este perfect.

◀

1a

3 Ne. 13:25.

◀

b

GS (a) Binecuvânta, binecuvântat, binecuvântare.

◀

c

GS (a) Chema, chemat de Dumnezeu, chemare.

◀

2a

D&L 46:13–14. GS (a) Crede.

◀

b

Eter 4:13–15.

◀

c

3 Ne. 11:35; 19:13.

◀

3a

D&L 56:17–18. GS Umil, Umilinţă.

◀

b

Mat. 11:28–30.

◀

5a

Rom. 12:16; Mosia 3:19. GS Blând, blândeţe.

◀

b

GS Pământ.

◀

6a

2 Ne. 9:51; Enos 1:4.

◀

b

Ier. 29:13.

◀

c

Prov. 21:21.

◀

7a

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

8a

GS Pur, puritate.

◀

b

D&L 93:1.

◀

9a

GS Făcător de pace.

◀

b

GS Fii şi fiice ale lui Dumnezeu.

◀

10a

D&L 122:5–9. GS (a) Persecuta, persecuţie.

◀

12a

Eter 12:4.

◀

13a

D&L 101:39–40. GS Sare.

◀

15a

Luca 8:16.

◀

16a

3 Ne. 18:24.

◀

18a

GS Legea lui Moise.

◀

19a

3 Ne. 9:20. GS Inimă frântă.

◀

b

3 Ne. 9:17.

◀

21a

Ex. 20:13; Mosia 13:21; D&L 42:18.

◀

24a

GS (a) Ierta.

◀

26a

Alma 11:3.

◀

27a

2 Ne. 9:36; D&L 59:6.

◀

28a

D&L 42:23. GS Poftă.

◀

29a

Fapte 8:22.

◀

30a

Mat. 10:38; 16:24; Luca 9:23.

◀

31a

GS Divorţ.

◀

32a

Marcu 10:11–12.

◀

b

GS Imoralitate.

◀

c

GS Adulter.

◀

33a

GS Jurământ.

◀

34a

GS Profanare.

◀

38a

Lev. 24:20.

◀

39a

3 Ne. 6:13; 4 Ne. 1:34; D&L 98:23–32.

◀

b

GS Răbdare.

◀

42a

Iacov 2:17–19; Mosia 4:22–26.

◀

44a

Prov. 24:17; Alma 48:23.

◀

b

Fapte 7:59–60.

◀

47a

3 Ne. 15:2, 7; D&L 22:1.

◀

48a

Mat. 5:48; 3 Ne. 27:27. GS Perfect.

Capitolul 13

Isus îi învaţă pe nefiţi rugăciunea Domnului—Ei trebuie să-şi aştearnă comori în ceruri—Celor doisprezece, în slujirea lor, li se dă porunca să nu se gândească deloc la lucrurile vremelnice—Compară cu Matei 6. Circa 34 d.H.

1 Adevărat, adevărat vă spun Eu vouă cum că Eu aş dori ca voi să faceţi adaruri celor săraci; dar aveţi grijă să nu faceţi daruri în faţa oamenilor ca să fiţi văzuţi de ei; căci altfel voi nu veţi primi nici o răsplată de la Tatăl vostru care este în ceruri.

2 De aceea, atunci când veţi face daruri, nu sunaţi din trâmbiţă înaintea voastră, aşa cum fac ipocriţii în sinagogi şi pe străzi pentru ca ei să aibă agloria oamenilor. Adevărat vă spun Eu vouă, ei îşi capătă răsplata.

3 Ci atunci când faceţi daruri, nu lăsaţi mâna stângă să ştie ce face mâna dreaptă;

4 Pentru ca darurile voastre să fie în ascuns; iar Tatăl vostru care vede în ascuns, El Însuşi vă va răsplăti pe faţă.

5 Iar atunci când voi vă arugaţi, nu faceţi ca ipocriţii, căci lor le place să se roage stând în picioare în sinagogile lor şi în colţurile străzilor pentru ca ei să poată fi văzuţi de către oameni. Adevărat vă spun Eu vouă, ei îşi capătă răsplata.

6 Dar voi, atunci când vă rugaţi, intraţi în cămăruţa voastră, iar când aţi închis uşa, rugaţi-vă Tatălui vostru care este în ascuns; iar Tatăl vostru, care vede în ascuns, vă va răsplăti pe faţă.

7 Iar atunci când vă rugaţi, nu folosiţi repetări deşarte, la fel ca păgânii, căci aceştia cred că ei vor fi auziţi din cauza vorbelor lor multe.

8 De aceea, voi să nu fiţi la fel cu ei, căci Tatăl vostru aştie ce nevoi aveţi voi, chiar mai înainte de a I le cere Lui.

9 De aceea, în afelul acesta să vă brugaţi voi: cTatăl nostru care eşti în ceruri, sfinţit fie numele Tău;

10 Facă-se voia Ta, precum e în cer, aşa şi pe pământ.

11 Şi iartă-ne nouă greşelile noastre, tot aşa cum noi iertăm greşiţilor noştri.

12 Şi nu ne aduce pe noi în ispită, ci ne izbăveşte pe noi de cel rău.

13 Căci a Ta este Împărăţia şi puterea şi slava, în vecii vecilor. Amin.

14 Căci dacă voi aiertaţi oamenilor greşelile lor, atunci Tatăl vostru Ceresc, de asemenea, vă va ierta pe voi;

15 Dar dacă voi nu le iertaţi oamenilor greşelile lor, atunci nici Tatăl vostru nu vă va ierta greşelile voastre.

16 Mai mult, atunci când voi apostiţi, nu fiţi ca ipocriţii cu feţele încruntate, căci aceştia îşi desfigurează faţa pentru ca să apară în faţa oamenilor cum că ei postesc. Adevărat vă spun Eu vouă, ei îşi au răsplata lor.

17 Ci voi, atunci când postiţi, ungeţi-vă capul şi spălaţi-vă faţa;

18 Pentru ca voi să nu apăreţi în faţa oamenilor cum că voi postiţi, ci numai în faţa Tatălui vostru, care este în aascuns; iar Tatăl vostru, care vede în ascuns, vă va răsplăti vouă pe faţă.

19 Nu vă aşterneţi comori pe pământ, unde moliile şi rugina le distrug şi hoţii pătrund şi le fură;

20 Ci aşterneţi-vă acomori în ceruri, unde nici moliile şi nici rugina nu le distrug; şi unde hoţii nu pătrund şi nici nu le fură.

21 Căci acolo unde sunt comorile voastre, tot acolo sunt şi inimile voastre.

22 aLumina trupului este ochiul; de aceea, dacă ochiul vostru va fi sănătos, atunci trupul vostru întreg va fi plin de lumină.

23 Iar dacă ochiul vostru va fi rău, atunci trupul vostru întreg va fi plin de întuneric. De aceea, dacă lumina care este în trupul vostru va fi întuneric, cât de mare este acest întuneric!

24 Nici un om nu poate asluji la doi stăpâni; căci el ori îl va iubi pe unul şi-l va urî pe celălalt ori, dacă nu, atunci el se va lega de unul şi-l va dispreţui pe celălalt. Voi nu-L puteţi sluji pe Dumnezeu şi pe Mamona.

25 Şi acum s-a întâmplat că atunci când Isus a vorbit aceste cuvinte, El a privit către cei doisprezece pe care El îi alesese şi le-a spus: Aduceţi-vă aminte de cuvintele pe care Eu le-am spus. Căci iată, voi sunteţi aceia pe care Eu i-am ales ca să aslujească acestui popor. De aceea, vă spun Eu vouă, nu vă bgândiţi deloc la viaţa voastră, la ceea ce veţi mânca sau veţi bea; şi nici la trupul vostru, la ce veţi pune peste el. Nu este viaţa mai mult decât carnea, iar trupul mai mult decât veşmântul?

26 Priviţi la păsările cerului, căci ele nu seamănă şi nici nu culeg sau adună în grânare; şi totuşi, Tatăl vostru ceresc le hrăneşte pe ele. Nu sunteţi voi mult mai buni decât ele?

27 Care dintre voi frământându-se poate adăuga un cot la înălţimea sa?

28 Şi de ce să vă îngrijoraţi voi despre îmbrăcăminte? Gândiţi-vă cum cresc crinii de pe câmpie; ei nici nu torc şi nici nu ţes;

29 Şi totuşi, aşa vă spun Eu vouă că până şi Solomon în toată slava lui nu a fost înveşmântat la fel ca unul dintre aceşti crini.

30 De aceea, dacă Dumnezeu înveşmântează în felul acesta iarba câmpiei, care astăzi este, iar mâine este aruncată în cuptor, tot astfel vă va înveşmânta El pe voi, dacă voi nu sunteţi cu credinţa mică.

31 De aceea, nu fiţi îngrijoraţi, zicând, oare ce vom mânca noi sau, oare ce vom bea noi sau, cu ce ne vom îmbrăca noi?

32 Căci Tatăl vostru ceresc ştie că voi aveţi nevoie de toate aceste lucruri.

33 Dar căutaţi mai întâi aîmpărăţia lui Dumnezeu şi dreptatea Lui şi toate aceste lucruri vă vor fi date vouă.

34 De aceea, nu fiţi îngrijoraţi pentru ziua de mâine, căci ziua de mâine va avea singură grijă de aceste lucruri. Îi ajunge zilei necazul ei.

◀

1a

GS Milostenie.

◀

2a

D&L 121:34–35.

◀

5a

GS Rugăciune.

◀

8a

D&L 84:83.

◀

9a

Mat. 6:9–13.

◀

b

GS Rugăciune.

◀

c

GS Dumnezeu, divinitate—Dumnezeu Tatăl.

◀

12a

TJS, Mat. 6:14.

◀

14a

Mosia 26:30–31; D&L 64:9. GS (a) Ierta.

◀

16a

Isa. 58:5–7. GS (a) Posti, post.

◀

18a

D&L 38:7.

◀

20a

Hel. 5:8; 8:25.

◀

22a

D&L 88:67.

◀

24a

1 Sam. 7:3.

◀

25a

GS (a) Sluji.

◀

b

Alma 31:37–38; D&L 84:79–85.

◀

33a

Luca 12:31.

Capitolul 14

Isus porunceşte: Nu judecaţi; întrebaţi-L pe Dumnezeu; feriţi-vă de profeţii neadevăraţi—El făgăduieşte salvarea acelora care fac aşa cum este voinţa Tatălui—Compară cu Matei 7. Circa 34 d.H.

1 Şi acum, s-a întâmplat că atunci când Isus a spus aceste cuvinte, El s-a întors iarăşi către mulţime şi şi-a deschis din nou gura către ei, zicând: Adevărat, adevărat vă spun Eu vouă, nu ajudecaţi ca să nu fiţi judecaţi.

2 aCăci cu judecata cu care voi judecaţi, tot cu aceea voi veţi fi judecaţi; şi cu măsura cu care voi măsuraţi, tot cu aceea vi se va măsura.

3 Şi de ce vedeţi voi paiul care este în ochiul fratelui vostru, dar nu vedeţi bârna care este în propriul vostru ochi?

4 Sau cum veţi spune voi fratelui vostru: Lasă-mă să-ţi scot paiul din ochiul tău—şi iată, o bârnă este chiar în ochiul vostru?

5 Tu, ipocritule, aruncă-ţi mai întâi abârna din ochiul tău; şi apoi vei vedea tu limpede cum să scoţi paiul din ochiul fratelui tău.

6 Nu daţi la câini ceea ce este asfânt; şi nici nu vă aruncaţi mărgăritarele la porci ca ei să nu le calce în picioare şi apoi să se întoarcă la voi şi să vă sfâşie.

7 aCere şi ţi se va da; caută şi vei găsi; bate şi ţi se va deschide.

8 Căci oricine va cere va primi; iar acela care va căuta va găsi; iar aceluia care va bate i se va deschide.

9 Sau ce fel de om este acela care, atunci când fiul lui îi cere pâine, el îi dă o piatră?

10 Sau dacă el îi cere un peşte, îi dă un şarpe?

11 Şi atunci, dacă voi care sunteţi răi ştiţi cum să daţi daruri copiilor voştri, cu cât mai mult va da Tatăl vostru care este în ceruri lucruri bune acelora care Îi cer Lui?

12 De aceea, toate lucrurile pe care voi doriţi ca oamenii să vi le facă vouă, tot aşa să le afaceţi voi lor, căci aceasta este legea şi scrierile profeţilor.

13 Intraţi prin poarta cea astrâmtă; căci largă este poarta şi blată este calea care duce la distrugere; şi mulţi vor fi aceia care se vor duce într-acolo.

14 Căci strâmtă este apoarta şi bîngustă este calea care duce la viaţă; şi cpuţini vor fi aceia care o găsesc.

15 Păziţi-vă de profeţii aneadevăraţi care vin la voi în veşminte de oaie, dar care înăuntrul lor sunt lupi răpitori.

16 Voi îi veţi cunoaşte pe ei după roadele lor. Culeg oamenii struguri din spini sau smochine din mărăcini?

17 Tot astfel fiecare pom bun face fructe bune, iar pomul cel rău face fructe rele.

18 Un pom bun nu poate face fructe rele, iar un pom rău nu poate face fructe bune.

19 Fiecare pom care nu aaduce fructe bune este doborât şi aruncat în foc.

20 De aceea, după aroadele lor îi veţi cunoaşte voi pe ei.

21 Nu oricine care a Mi-a spus: Doamne, Doamne, va intra în Împărăţia cerului; ci acela care face voia Tatălui Meu care este în ceruri.

22 Mulţi vor azice către Mine în ziua aceea: Doamne, Doamne, nu am profeţit noi în numele Tău; şi în numele Tău am alungat noi diavoli; şi în numele Tău am făcut noi fapte minunate?

23 Şi atunci le voi declara Eu lor: Eu nu v-am acunoscut pe voi niciodată; bplecaţi de la Mine, voi cei care faceţi nedreptăţi.

24 De aceea, acela care va asculta de aceste spuse ale Mele şi le va înfăptui, pe acela îl voi asemăna Eu cu un om înţelept care şi-a zidit casa pe o astâncă—

25 Iar aploaia a căzut şi potopurile au venit şi vânturile au suflat şi au lovit casa aceea; şi ea nu s-a bdărâmat, căci a fost zidită pe o stâncă.

26 Şi fiecare care va asculta de aceste spuse ale Mele şi care nu le va înfăptui, va fi asemănat cu un om nechibzuit care şi-a zidit casa pe anisip—

27 Iar ploaia a căzut şi potopurile au venit şi vânturile au suflat şi au lovit casa aceea; şi ea a căzut; şi mare a fost căderea ei.

◀

1a

TJS, Mat. 7:1–2; Ioan 7:24.

◀

2a

Morm. 8:19.

◀

5a

Ioan 8:3–11.

◀

6a

GS Sfânt (adjectiv).

◀

7a

3 Ne. 27:29. GS Rugăciune.

◀

12a

GS Compasiune (compătimire).

◀

13a

Luca 13:24; 3 Ne. 27:33.

◀

b

D&L 132:25.

◀

14a

2 Ne. 9:41; 31:9, 17–18; D&L 22:1–4.

◀

b

1 Ne. 8:20.

◀

c

1 Ne. 14:12.

◀

15a

Ier. 23:21–32; 2 Ne. 28:9, 12, 15.

◀

19a

Mat. 3:10; Alma 5:36–41; D&L 97:7.

◀

20a

Luca 6:43–45; Moro. 7:5.

◀

22a

Alma 5:17.

◀

23a

Mosia 5:13; 26:24–27.

◀

b

Luca 13:27.

◀

24a

GS Stâncă.

◀

25a

Alma 26:6; Hel. 5:12.

◀

b

Prov. 12:7.

◀

26a

3 Ne. 11:40.

Capitolul 15

Isus anunţă că legea lui Moise este împlinită în El—Nefiţii sunt celelalte oi despre care El a pomenit în Ierusalim—Din cauza nedreptăţii, poporul Domnului din Ierusalim nu cunoaşte despre oile împrăştiate ale Israelului. Circa 34 d.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că atunci când Isus a terminat de spus acestea, El şi-a aruncat ochii de jur-împrejur peste mulţime şi a spus către ei: Iată, voi aţi auzit aceste lucruri pe care Eu le-am propovăduit înainte de a Mă înălţa la Tatăl Meu; de aceea, cel care îşi va aduce aminte de aceste lucruri spuse de Mine şi care le va aînfăptui, pe acela îl voi bînălţa Eu în ziua din urmă.

2 Şi s-a întâmplat că atunci când Isus a spus aceste cuvinte, El a înţeles că erau unii printre ei care s-au minunat şi s-au întrebat ce voia El cu alegea lui Moise; căci ei nu au înţeles ceea ce El spusese că lucrurile vechi s-au terminat şi că toate lucrurile au devenit noi.

3 Şi El a spus către ei: Nu vă minunaţi că Eu v-am spus vouă că lucrurile vechi au trecut şi că toate lucrurile au devenit noi.

4 Iată, vă spun Eu vouă că alegea este împlinită, aceea care a fost dată lui Moise.

5 Iată, aEu sunt Acela care a dat legea; şi Eu sunt Acela care am făcut un legământ cu poporul Meu Israel; de aceea, legea este împlinită în Mine, căci Eu am venit ca să bîndeplinesc legea; de aceea ea are un sfârşit.

6 Iată, Eu anu îi distrug pe profeţi, căci toate acelea care nu au fost împlinite pentru Mine, adevărat vă spun Eu vouă, că toate se vor împlini.

7 Şi fiindcă Eu v-am spus vouă că lucrurile vechi s-au terminat, Eu nu distrug ceea ce a fost spus despre lucrurile care urmează să vină.

8 Căci iată, alegământul pe care Eu l-am făcut cu poporul Meu nu este împlinit în întregime; dar legea care a fost dată lui Moise are un sfârşit în Mine.

9 Iată, Eu sunt alegea şi blumina. Priviţi la Mine şi înduraţi până la capăt şi atunci voi veţi ctrăi; căci aceluia care dîndură până la capăt îi voi da Eu viaţă veşnică.

10 Iată, Eu v-am dat vouă poruncile; de aceea, ţineţi aporuncile Mele. Şi acestea sunt legea şi profeţii, căci ei într-adevăr dau bmărturie despre Mine.

11 Şi acum s-a întâmplat că atunci când Isus a spus aceste cuvinte, El a spus către cei doisprezece pe care El îi alesese:

12 Voi sunteţi ucenicii Mei; şi voi sunteţi o lumină pentru acest popor, care sunt urmaşi ai casei lui aIosif.

13 Şi iată, aceasta este aţara moştenirii voastre; şi Tatăl v-a dat-o vouă.

14 Şi niciodată nu Mi-a dat Mie Tatăl poruncă pentru ca Eu să aspun aceasta către fraţii voştri de la Ierusalim.

15 Şi niciodată nu Mi-a dat Mie Tatăl poruncă pentru ca Eu să le spun lor despre acelelalte triburi ale casei lui Israel, pe care Tatăl le-a condus afară din ţară.

16 Numai atât Mi-a dat Tatăl poruncă să le spun lor:

17 Cum că Eu am alte oi care nu sunt din stâna aceasta; pe ele, de asemenea, trebuie Eu să le aduc; şi ele Îmi vor auzi glasul; şi atunci va fi numai o stână şi un aPăstor.

18 Şi acum, din cauza încăpăţânării şi a necredinţei, ei nu au aînţeles cuvântul Meu; de aceea, Mie Mi s-a poruncit de către Tatăl să nu le mai spun nimic despre acest lucru.

19 Dar adevărat vă spun Eu vouă cum că Tatăl Mi-a dat Mie poruncă şi Eu vă spun vouă cum că aţi fost despărţiţi de ei din cauza nedreptăţii lor; de aceea, din cauza nedreptăţii lor, ei nu ştiu despre voi.

20 Şi iarăşi, adevărat vă spun Eu vouă cum că pe celelalte triburi le-a despărţit Tatăl de ei; şi din cauza nedreptăţii lor, ei nu ştiu despre ele.

21 Şi adevărat vă spun Eu vouă cum că voi sunteţi aceia despre care Eu am spus: aAlte oi am Eu care nu sunt din stâna aceasta; pe ele, de asemenea, trebuie Eu să le aduc, iar ele Îmi vor auzi glasul Meu; şi atunci va fi numai o stână şi un Păstor.

22 Iar ei nu M-au înţeles pe Mine, căci au crezut că erau aneamurile; căci nu au înţeles că neamurile trebuia să se bconvertească prin predicile lor.

23 Şi ei nu M-au înţeles pe Mine când Eu am spus că Îmi vor auzi glasul; şi nu M-au înţeles pe Mine că aneamurile nu vor auzi niciodată glasul Meu—că Eu nu Mă voi arăta lor, decât prin Duhul bSfânt.

24 Dar iată, voi aţi şi auzit glasul aMeu şi M-aţi şi văzut pe Mine; şi voi sunteţi oile Mele; şi voi sunteţi număraţi printre cei pe care Tatăl Mi i-a bdat Mie.

◀

1a

Iac. 1:22.

◀

b

1 Ne. 13:37; D&L 5:35.

◀

2a

GS Legea lui Moise.

◀

4a

Mosia 13:27–31; 3 Ne. 9:17–20.

◀

5a

1 Cor. 10:1–4; 3 Ne. 11:14. GS Iehova.

◀

b

Alma 34:13.

◀

6a

3 Ne. 23:1–5.

◀

8a

3 Ne. 5:24–26.

◀

9a

2 Ne. 26:1.

◀

b

GS Lumină, Lumina lui Hristos.

◀

c

Ioan 11:25; D&L 84:44.

◀

d

GS (a) Îndura.

◀

10a

3 Ne. 12:20.

◀

b

Mosia 13:33.

◀

12a

GS Iosif, fiul lui Iacov.

◀

13a

1 Ne. 18:22–23.

◀

14a

3 Ne. 5:20.

◀

15a

3 Ne. 16:1–4. GS Israel—Cele zece triburi pierdute ale lui Israel.

◀

17a

GS Păstorul cel Bun.

◀

18a

D&L 10:59.

◀

21a

Ioan 10:14–16.

◀

22a

GS Neamuri.

◀

b

Fapte 10:34–48.

◀

23a

Mat. 15:24.

◀

b

1 Ne. 10:11. GS Duhul Sfânt.

◀

24a

Alma 5:38; 3 Ne. 16:1–5.

◀

b

Ioan 6:37; D&L 27:14.

Capitolul 16

Isus va vizita celelalte oi pierdute ale lui Israel—În zilele din urmă Evanghelia va ajunge până la neamuri, iar apoi până la casa lui Israel—Poporul Domnului va vedea cu ochii săi când El va aduce înapoi Sionul. Circa 34 d.H.

1 Şi adevărat, adevărat vă spun Eu vouă cum că Eu mai am şi aalte oi care nu sunt din ţara aceasta, şi nici din ţara Ierusalimului; şi nici din altă parte a ţării dimprejur unde Eu am fost ca să slujesc.

2 Căci aceia despre care Eu vă vorbesc sunt aceia care încă nu Mi-au auzit glasul; şi nici nu M-am arătat Eu lor vreodată.

3 Dar Eu am primit poruncă de la Tatăl ca să mă duc la aei; iar ei Îmi vor auzi glasul şi vor fi număraţi printre oile Mele pentru ca să poată să fie numai o stână şi un Păstor; de aceea, Eu Mă duc ca să Mă arăt lor.

4 Şi Eu vă poruncesc vouă să scrieţi cele aspuse după ce Eu voi fi plecat pentru că, dacă se va întâmpla că poporul Meu de la Ierusalim, aceia care M-au văzut şi care au fost cu Mine în slujirea Mea, nu-L vor întreba pe Tatăl în numele Meu pentru ca să poată primi o cunoaştere despre voi prin Duhul Sfânt, precum şi despre celelalte triburi pe care ei nu le cunosc, pentru ca aceste spuse pe care voi le veţi scrie să fie păstrate şi să fie arătate bneamurilor, pentru ca prin plenitudinea neamurilor, rămăşiţa seminţiei lor, aceia care vor fi împrăştiaţi pe faţa pământului din cauza necredinţei lor să poată fi convinşi sau să poată fi aduşi la ccunoaşterea Mea, a Mântuitorului lor.

5 Iar apoi îi voi aaduna Eu pe ei din cele patru colţuri ale lumii; iar apoi Eu voi împlini blegământul pe care Tatăl l-a făcut cu tot poporul ccasei lui Israel.

6 Şi binecuvântate sunt aneamurile datorită credinţei lor în Mine, în Duhul bSfânt, care le poartă lor mărturie despre Mine şi despre Tatăl.

7 Iată, datorită credinţei lor în Mine, a zis Tatăl, şi din cauza necredinţei tale, o, casă a lui Israel, în ziua din aurmă adevărul va ajunge până la neamuri pentru ca plenitudinea acestor lucruri să fie făcută cunoscută lor.

8 Dar vai, a zis Tatăl, de cei necredincioşi dintre neamuri—căci în ciuda faptului că ei au venit pe faţa acestei ţări şi au aîmprăştiat poporul Meu, care este din casa lui Israel; iar poporul Meu, care este din casa lui Israel, a fost balungat dintre ei şi a fost călcat în picioare de către ei;

9 Şi datorită îndurării Tatălui faţă de neamuri şi din cauza judecăţii Tatălui pentru poporul Meu, care este din casa lui Israel, adevărat, adevărat vă spun Eu vouă că, după toate acestea, şi Eu am făcut ca poporul Meu, care este din casa lui Israel, să fie pedepsit şi lovit şi aucis şi alungat dintre ei şi să fie urât de către ei şi să devină o pricină de şuşoteli şi de batjocură printre ei—

10 Şi astfel a poruncit Tatăl ca Eu să vă spun vouă: Şi în ziua aceea când neamurile vor păcătui împotriva Evangheliei Mele şi vor respinge plenitudinea Evangheliei Mele şi se vor aînălţa în mândria inimilor lor deasupra tuturor naţiunilor şi deasupra tuturor oamenilor de pe întregul pământ, şi vor fi plini de tot felul de minciuni şi de înşelăciuni şi de răutăţi şi de tot felul de ipocrizie şi de crime şi de bvicleşuguri preoţeşti şi de curvie şi de lucruri abominabile secrete; şi dacă ei vor face toate aceste lucruri şi vor respinge plenitudinea Evangheliei Mele, iată, spune Tatăl, Eu voi lua plenitudinea Evangheliei Mele de la ei.

11 Iar apoi Îmi voi aaduce aminte de legământul pe care Eu l-am făcut cu poporul Meu, o, casă a lui Israel; şi voi aduce Eu Evanghelia Mea la el.

12 Şi Eu îţi voi arăta ţie, o, casă a lui Israel, că neamurile nu vor avea putere asupra ta; dar Eu Îmi voi aduce aminte de legământul pe care Eu l-am făcut cu tine, o, casă a lui Israel, şi voi veţi ajunge la acunoaşterea plenitudinii Evangheliei Mele.

13 Dar dacă neamurile se vor pocăi şi se vor întoarce la Mine, spune Tatăl, iată, ele vor fi anumărate printre oamenii Mei, o, casă a lui Israel.

14 Iar Eu nu voi suferi ca poporul Meu, care este din casa lui Israel, să meargă printre ei şi să-i doboare, spune Tatăl.

15 Dar dacă ei nu se vor întoarce la Mine şi nu vor asculta de glasul Meu, atunci Eu voi suferi, da Eu voi suferi ca poporul Meu, o, casă a lui Israel, ca ei să meargă printre ei şi să-i adoboare; iar ei vor fi ca sarea care şi-a pierdut gustul, care nu este bună de nimic decât să fie aruncată şi să fie călcată în picioare de către poporul Meu, o, casă a lui Israel.

16 Adevărat, adevărat vă spun Eu vouă, astfel Mi-a poruncit Mie Tatăl—ca Eu să dau acestui popor această ţară ca moştenire.

17 Iar apoi acuvintele profetului Isaia vor fi împlinite, care spun:

18 aStrăjile btale îşi vor ridica glasul; cu glasurile laolaltă vor cânta ei, căci ei vor vedea cu ochii lor când Domnul va aduce înapoi Sionul.

19 Izbucniţi în bucurie, cântaţi împreună, voi, locuri părăsite ale Ierusalimului; căci Domnul a alinat poporul Său; El a mântuit Ierusalimul.

20 Domnul Şi-a dezvăluit braţul Său sfânt în faţa ochilor tuturor neamurilor; şi toate marginile pământului vor vedea Salvarea lui Dumnezeu.

◀

1a

3 Ne. 15:15. GS Israel—Cele zece triburi pierdute ale lui Israel.

◀

3a

3 Ne. 17:4.

◀

4a

GS Scripturi.

◀

b

1 Ne. 10:14; 3 Ne. 21:6.

◀

c

Ezec. 20:42–44; 3 Ne. 20:13.

◀

5a

GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

b

3 Ne. 5:24–26.

◀

c

1 Ne. 22:9; 3 Ne. 21:26–29.

◀

6a

1 Ne. 13:30–42; 2 Ne. 30:3.

◀

b

2 Ne. 32:5; 3 Ne. 11:32, 35–36. GS Duhul Sfânt.

◀

7a

GS Restaurarea Evangheliei.

◀

8a

1 Ne. 13:14; Morm. 5:9, 15.

◀

b

3 Ne. 20:27–29.

◀

9a

Amos 9:1–4.

◀

10a

Morm. 8:35–41.

◀

b

2 Ne. 26:29.

◀

11a

3 Ne. 21:1–11; Morm. 5:20.

◀

12a

Hel. 15:12–13.

◀

13a

Gal. 3:7, 29; 1 Ne. 15:13–17; 2 Ne. 10:18; 3 Ne. 30:2; Avr. 2:9–11.

◀

15a

Mica 5:8–15; 3 Ne. 20:16–19; 21:12–21; D&L 87:5.

◀

17a

3 Ne. 20:11–12.

◀

18a

Isa. 52:8–10.

◀

b

Ezec. 33:1–7. GS (a) Păzi, păzitori.

Capitolul 17

Isus îi îndrumă pe oameni să se gândească la cuvintele Lui şi să se roage pentru înţelegere—El îi vindecă pe bolnavii lor—El se roagă pentru oameni, folosind o limbă care nu poate fi scrisă—Îngerii îi slujesc şi focul îi înconjoară pe cei mici. Circa 34 d.H.

1 Iată, acum s-a întâmplat că atunci când Isus a vorbit aceste cuvinte, El a privit iarăşi în jur în mulţime şi le-a spus: Iată, atimpul Meu este aproape.

2 Eu văd că voi sunteţi slabi, că nu puteţi aînţelege voi toate cuvintele Mele pe care Tatăl Mi-a poruncit să vi le vorbi la timpul acesta.

3 De aceea, duceţi-vă la casele voastre şi agândiţi-vă la lucrurile pe care Eu vi le-am spus; şi întrebaţi-L pe Tatăl, în numele Meu, pentru ca voi să puteţi înţelege şi să vă bpregătiţi minţile pentru ziua de cmâine; iar Eu voi veni iarăşi la voi.

4 Dar acum Eu mă aduc la Tatăl, precum şi ca să Mă barăt triburilor cele cpierdute ale Israelului, căci ele nu sunt pierdute pentru Tatăl, căci El ştie încotro le-a îndreptat El pe ele.

5 Şi s-a întâmplat că atunci când Isus a vorbit astfel, El iarăşi Şi-a aruncat privirea în jur prin mulţime şi a văzut că ei erau în lacrimi şi priveau fix către El ca şi cum ar fi vrut să-L roage pe El să stea puţin mai mult cu ei.

6 Iar El le-a spus: Iată, din adâncurile inimii sunt plin de aîndurare pentru voi.

7 Aveţi pe vreunii dintre voi care sunt bolnavi? Aduceţi-i aici. Aveţi voi pe vreunii care sunt infirmi sau orbi sau şchiopi sau mutilaţi sau leproşi sau care sunt zbârciţi sau care sunt surzi sau care sunt în suferinţă de orice fel? Aduceţi-i pe ei aici şi Eu îi voi vindeca pe ei, căci Eu Mă îndur de voi; adâncurile inimii Mele sunt pline de îndurare.

8 Căci Eu văd că vreţi ca Eu să vă arăt ce le-am făcut fraţilor voştri la Ierusalim, căci Eu văd acredinţa voastră că este bdestulă pentru ca Eu să vă vindec.

9 Şi s-a întâmplat că atunci când El a vorbit astfel, toată mulţimea, în acord, s-a dus cu bolnavii săi şi cu cei în suferinţă şi cu cei infirmi şi cu cei orbi şi cu cei muţi şi cu toţi cei care erau în suferinţă de orice fel; iar El i-a avindecat pe aceştia, pe fiecare dintre ei, cum au fost aduşi unul câte unul la El.

10 Iar ei cu toţii, cei care au fost vindecaţi, precum şi cei care erau sănătoşi, s-au plecat la picioarele Lui şi L-au preamărit; şi atât de mulţi câţi au putut veni din mulţime I-au asărutat picioarele, într-atât, încât ei I-au spălat picioarele Lui cu lacrimile lor.

11 Şi s-a întâmplat că El le-a poruncit să fie aduşi apruncii lor.

12 Iar ei şi-au adus pruncii şi i-au aşezat jos pe pământ în jurul Lui şi Isus a stat în mijloc; şi mulţimea s-a dat deoparte până când toţi au fost aduşi la El.

13 Şi s-a întâmplat că atunci când toţi au fost aduşi, iar Isus a stat în mijloc, El a dat poruncă mulţimii să aîngenuncheze la pământ.

14 Şi s-a întâmplat că atunci când ei au îngenuncheat la pământ, Isus a gemut în sinea Lui şi a zis: Tată, Eu sunt atulburat din cauza ticăloşiei poporului din casa lui Israel.

15 Şi atunci când El a spus aceste cuvinte, El, de asemenea, a îngenuncheat la pământ; şi iată, El S-a rugat către Tatăl, iar lucrurile despre care El S-a rugat nu pot fi scrise, iar mulţimea care L-a auzit a depus mărturie.

16 Şi în felul acesta au depus ei mărturie: Niciodată mai înainte n-a văzut aochiul şi n-a auzit urechea lucruri atât de mari şi minunate ca acelea pe care noi le-am văzut şi le-am auzit spuse de Isus către Tatăl;

17 Şi nici o alimbă nu poate vorbi; şi nici nu poate fi scris de nici un om; şi nici inimile oamenilor nu pot să conceapă lucruri atât de mari şi minunate ca acelea pe care noi le-am văzut şi le-am auzit spuse de Isus; şi nimeni nu poate concepe bucuria care ne-a umplut sufletele noastre la timpul când L-am auzit pe El rugându-se Tatălui pentru noi.

18 Şi s-a întâmplat că atunci când Isus a terminat să Se roage Tatălui, El S-a ridicat; şi abucuria mulţimii era atât de mare, încât ei erau copleşiţi.

19 Şi s-a întâmplat că Isus a vorbit către ei şi le-a cerut să se ridice.

20 Şi ei s-au ridicat de la pământ; iar El le-a spus: Binecuvântaţi sunteţi voi datorită credinţei voastre. Şi acum iată, bucuria Mea este deplină.

21 Şi atunci când El a spus aceste cuvinte, El a aplâns, iar mulţimea a depus mărturie despre aceasta, iar El i-a luat pe pruncii lor, unul câte unul, şi i-a bbinecuvântat şi S-a rugat Tatălui pentru ei.

22 Şi atunci când El a făcut aceasta, El iarăşi a plâns;

23 Şi a spus mulţimii, zicându-le: Iată-i pe cei mici ai voştri.

24 Şi cum ei s-au uitat ca să vadă, ei şi-au aruncat ochii către cer şi au văzut cerul deschizându-se şi au văzut îngeri pogorându-se din cer ca şi cum ar fi fost în mijlocul focului; şi ei au coborât şi i-au aînconjurat pe cei mici şi erau înconjuraţi de foc; iar îngerii le-au slujit lor.

25 Iar mulţimea a văzut şi a auzit şi a depus mărturie; şi ei ştiu că mărturia lor este adevărată, căci ei toţi au văzut şi au auzit, fiecare om pentru el însuşi; şi ei erau în număr de aproape două mii cinci sute de suflete; care constau din bărbaţi, femei şi copii.

◀

1a

I.E. Timpul de a Mă întoarce la Tatăl. Vezi versetul 4.

◀

2a

Ioan 16:12; D&L 78:17–18.

◀

3a

GS (a) Cugeta.

◀

b

D&L 132:3.

◀

c

3 Ne. 19:2.

◀

4a

3 Ne. 18:39.

◀

b

3 Ne. 16:1–3.

◀

c

GS Israel—Cele zece triburi pierdute ale lui Israel.

◀

6a

GS Compasiune (compătimire).

◀

8a

Luca 18:42.

◀

b

2 Ne. 27:23; Eter 12:12.

◀

9a

Mosia 3:5; 3 Ne. 26:15.

◀

10a

Luca 7:38.

◀

11a

Mat. 19:13–14; 3 Ne. 26:14, 16.

◀

13a

Luca 22:41; Fapte 20:36.

◀

14a

Moise 7:41.

◀

16a

Isa. 64:4; 1 Cor. 2:9; D&L 76:10, 114–119.

◀

17a

2 Cor. 12:4.

◀

18a

GS Bucurie.

◀

21a

Ioan 11:35.

◀

b

Marcu 10:14–16.

◀

24a

Hel. 5:23–24, 43–45.

Capitolul 18

Isus pune bazele împărtăşaniei printre nefiţi—Lor li se porunceşte să se roage întotdeauna în numele Lui—Cei care mănâncă din trupul Lui şi beau din sângele Lui în chip nedemn sunt blestemaţi—Ucenicilor li se dă puterea să dea Duhul Sfânt. Circa 34 d.H.

1 Şi s-a întâmplat că Isus a poruncit ucenicilor Săi să aducă la El nişte apâine şi vin.

2 Şi în timp ce ei s-au dus după pâine şi vin, El a poruncit mulţimii să se aşeze jos pe pământ.

3 Iar atunci când ucenicii au venit cu apâine şi cu vin, El a luat din pâine şi a rupt-o şi a binecuvântat-o; şi le-a dat ucenicilor şi le-a poruncit să mănânce.

4 Iar atunci când ei au mâncat şi au fost sătui, El a poruncit ca să le-o dea mulţimii.

5 Iar atunci când mulţimea a mâncat şi a fost sătulă, El a spus către ucenici: Iată, unul dintre voi va fi rânduit, iar lui îi voi da Eu puterea să arupă pâinea şi să o binecuvânteze şi să o dea poporului Bisericii Mele, tuturor acelora care vor crede şi care se vor boteza în numele Meu.

6 Şi lucrul acesta trebuie să-l faceţi voi întotdeauna aşa precum am făcut Eu, aşa cum Eu am rupt pâinea şi am binecuvântat-o şi v-am dat-o vouă.

7 Şi aceasta o veţi face voi în aamintirea trupului Meu pe care Eu vi L-am arătat vouă. Şi aceasta va fi o mărturie către Tatăl, că voi vă aduceţi întotdeauna aminte de Mine. Şi dacă voi vă veţi aduce aminte întotdeauna de Mine, atunci voi veţi avea Spiritul Meu cu voi.

8 Şi s-a întâmplat că atunci când El a spus aceste cuvinte, a poruncit ucenicilor Săi să ia din vinul din cupă şi să bea din el şi ca ei, de asemenea, să dea mulţimii să bea din el.

9 Şi s-a întâmplat că ei au făcut astfel şi au băut din el şi s-au săturat; şi au dat mulţimii, iar aceasta a băut şi s-a săturat.

10 Iar atunci când ucenicii au făcut aceasta, Isus le-a spus: Binecuvântaţi sunteţi voi pentru lucrul acesta pe care voi l-aţi făcut, căci aceasta împlineşte poruncile Mele; şi aceasta depune mărturie către Tatăl cum că voi vreţi să faceţi ceea ce Eu v-am poruncit.

11 Şi lucrul acesta va trebui să-l faceţi voi întotdeauna acelora care se pocăiesc şi care sunt botezaţi în numele Meu; şi va trebui să faceţi aceasta în amintirea sângelui Meu, pe care Eu L-am vărsat pentru voi, pentru ca voi să depuneţi mărturie Tatălui, că voi vă aduceţi aminte întotdeauna de Mine. Şi dacă vă veţi aduce aminte întotdeauna de Mine, atunci voi veţi avea cu voi Spiritul Meu.

12 Şi Eu vă dau vouă porunca să faceţi aceste lucruri. Şi dacă veţi face întotdeauna aceste lucruri, atunci binecuvântaţi sunteţi voi, căci sunteţi zidiţi pe astânca Mea.

13 Dar aceia dintre voi care vor face mai mult sau mai puţin decât acestea, ei nu sunt zidiţi pe stânca Mea, ci sunt zidiţi pe o temelie de nisip; iar atunci când ploaia cade şi potopurile vin şi vânturile bat şi-i lovesc pe ei, atunci ei vor acădea, iar bporţile iadului sunt gata deschise ca să-i primească.

14 De aceea, binecuvântaţi sunteţi voi dacă veţi ţine poruncile Mele pe care Tatăl Mi le-a poruncit Mie ca Eu să vi le dau vouă.

15 Adevărat, adevărat vă spun Eu vouă, voi trebuie să vegheaţi şi să vă arugaţi întotdeauna ca să nu fiţi ispitiţi de către diavol şi să nu fiţi înrobiţi de către el.

16 Şi tot aşa cum Eu M-am rugat printre voi, tot aşa voi trebuie să vă rugaţi în Biserica Mea, cu poporul Meu care se pocăieşte şi se botează în numele Meu. Iată, Eu sunt alumina; Eu am dat un bexemplu pentru voi.

17 Şi s-a întâmplat că după ce Isus a spus aceste cuvinte către ucenici, El iarăşi s-a întors către mulţime şi le-a spus:

18 Iată, adevărat, adevărat vă spun Eu vouă, trebuie să vegheaţi şi să vă rugaţi întotdeauna, ca să nu fiţi duşi în ispită; căci aSatana doreşte să vă aibă pe voi ca să vă cearnă ca pe făină.

19 De aceea, voi trebuie întotdeauna să vă rugaţi la Tatăl în numele Meu.

20 Şi aorice veţi cere voi de la Tatăl în numele Meu, care este drept, crezând că voi veţi primi, iată, lucrul acesta vă va fi dat vouă.

21 aRugaţi-vă în familiile voastre la Tatăl, întotdeauna în numele Meu, pentru ca nevestele şi copiii voştri să poată fi binecuvântaţi.

22 Şi iată, voi trebuie să vă adunaţi laolaltă adeseori; şi nu trebuie să opriţi pe nimeni de a veni la voi atunci când vă adunaţi laolaltă, ci să-i lăsaţi pe ei să vină la voi şi să nu-i opriţi.

23 Iar voi trebuie să vă arugaţi pentru ei şi să nu-i alungaţi; şi dacă se va întâmpla ca ei să vină la voi deseori, voi trebuie să vă rugaţi pentru ei către Tatăl, în numele Meu.

24 De aceea, ţineţi sus alumina, pentru ca aceasta să lumineze lumea. Iată, Eu sunt blumina pe care voi o veţi ţine înălţată—ceea ce voi M-aţi văzut pe Mine că fac. Iată, voi M-aţi văzut pe Mine cum Eu M-am rugat către Tatăl, iar voi aţi fost martori la aceasta.

25 Şi voi vedeţi că Eu am poruncit ca animeni dintre voi să nu plece, ci v-am poruncit ca să veniţi la Mine pentru ca să puteţi bsimţi şi vedea; tot astfel trebuie să faceţi voi în lume; şi acela care va încălca această poruncă va suferi el însuşi să fie dus în ispită.

26 Şi acum s-a întâmplat că după ce Isus a vorbit aceste cuvinte, El iarăşi Şi-a întors privirea la ucenicii pe care El îi alesese şi a spus către ei:

27 Iată, adevărat, adevărat vă spun Eu vouă, Eu vă dau vouă o altă poruncă, iar după aceea Eu trebuie să Mă duc la aTatăl pentru ca să împlinesc balte porunci pe care El Mi le-a dat Mie.

28 Şi acum iată, aceasta este porunca pe care Eu v-o dau vouă, ca voi să nu lăsaţi pe nimeni a se aîmpărtăşi cu ştiinţă din trupul Meu şi din sângele Meu fiind bnedemn, atunci când voi le veţi sluji pe acestea;

29 Căci acela care anevrednic va mânca şi va bea din trupul şi din bsângele Meu, acela va mânca şi va bea osânda sufletului său; de aceea, dacă ştiţi că un om este nevrednic să mănânce şi să bea trupul şi sângele Meu, voi trebuie să-i interziceţi lui aceasta.

30 Cu toate acestea, nu trebuie să-l aalungaţi pe acesta dintre voi, ci să-i slujiţi lui şi să vă rugaţi pentru el la Tatăl, în numele Meu; iar dacă se va întâmpla ca el să se pocăiască şi să se boteze în numele Meu, atunci voi să-l primiţi şi să-i slujiţi lui din trupul şi sângele Meu.

31 Dar dacă nu se pocăieşte, atunci el să nu fie numărat printre poporul Meu pentru ca el să nu distrugă poporul Meu, căci iată, Eu Îmi cunosc oile aMele şi ele sunt numărate.

32 Cu toate acestea, voi să nu-l alungaţi pe el afară din sinagogi sau din locurile voastre de rugăciune, căci unuia ca el trebuie să continuaţi voi să-i slujiţi; căci voi nu ştiţi dacă ei nu se vor întoarce şi se vor pocăi şi vor veni la Mine cu toată inima, iar Eu îi voi atămădui; iar voi să fiţi mijlocul prin care Salvarea să le fie adusă lor.

33 De aceea, păstraţi aceste cuvinte pe care Eu vi le-am poruncit pentru ca voi să nu ajungeţi sub acondamnare; căci vai de acela pe care Tatăl îl condamnă.

34 Şi Eu vă dau vouă aceste porunci din cauza certurilor care au fost între voi. Şi binecuvântaţi sunteţi voi dacă nu aveţi anici o ceartă între voi.

35 Şi acum, Eu Mă duc la Tatăl, căci este potrivit ca Eu să Mă duc la Tatăl ade dragul vostru.

36 Şi s-a întâmplat că atunci când Isus a terminat de spus acestea, El i-a atins cu amâna Sa pe bUcenicii pe care El îi alesese, unul câte unul, chiar până când El i-a atins pe toţi; şi El le-a vorbit în timp ce-i atingea.

37 Iar mulţimea nu a auzit cuvintele pe care El le-a spus, de aceea, nu a depus mărturie; dar Ucenicii au depus mărturie cum că El le-a dat lor aputere ca să dea Duhul bSfânt. Iar eu vă voi arăta vouă mai încolo cum că această mărturie este adevărată.

38 Şi s-a întâmplat că atunci când Isus a atins pe toţi, un anor a venit şi a acoperit mulţimea încât ei nu au putut să-L vadă pe Isus.

39 Şi în timp ce erau acoperiţi, Isus a plecat de la ei şi S-a ridicat la ceruri. Iar Ucenicii au văzut şi au depus mărturie cum că El S-a ridicat iarăşi la ceruri.

◀

1a

Mat. 26:26–28.

◀

3a

GS Împărtăşanie.

◀

5a

Moro. 4.

◀

7a

Moro. 4:3.

◀

12a

GS Stâncă.

◀

13a

GS Apostazie.

◀

b

3 Ne. 11:39.

◀

15a

Alma 34:17–27. GS Rugăciune.

◀

16a

GS Lumină, Lumina lui Hristos.

◀

b

GS Isus Hristos—Exemplul lui Isus Hristos.

◀

18a

Luca 22:31; 2 Ne. 2:17–18; D&L 10:22–27.

◀

20a

Mat. 21:22; Hel. 10:5; Moro. 7:26; D&L 88:63–65.

◀

21a

Alma 34:21.

◀

23a

3 Ne. 18:30.

◀

24a

Mat. 5:16.

◀

b

Mosia 16:9.

◀

25a

Alma 5:33.

◀

b

3 Ne. 11:14–17.

◀

27a

GS Dumnezeu, divinitate—Dumnezeu Tatăl.

◀

b

3 Ne. 16:1–3.

◀

28a

1 Cor. 11:27–30.

◀

b

Morm. 9:29.

◀

29a

GS Împărtăşanie; Sânge.

◀

b

D&L 46:4.

◀

30a

D&L 46:3.

◀

31a

Ioan 10:14; Alma 5:38; 3 Ne. 15:24.

◀

32a

3 Ne. 9:13–14; D&L 112:13.

◀

33a

GS (a) Condamna, condamnare.

◀

34a

3 Ne. 11:28–30.

◀

35a

1 Ioan 2:1; 2 Ne. 2:9; Moro. 7:27–28; D&L 29:5.

◀

36a

GS Mâini, aşezarea lor.

◀

b

1 Ne. 12:7; 3 Ne. 19:4.

◀

37a

GS Putere.

◀

b

GS Darul Duhului Sfânt.

◀

38a

Ex. 19:9, 16.

Capitolul 19

Cei doisprezece ucenici slujesc poporului şi se roagă pentru Duhul Sfânt—Ucenicii sunt botezaţi şi primesc Duhul Sfânt şi slujirea îngerilor—Isus Se roagă folosind cuvinte care nu pot fi scrise—El atestă credinţa nespus de mare a acestor nefiţi. Circa 34 d.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că atunci când Isus S-a înălţat la ceruri, mulţimea s-a împrăştiat; şi fiecare om şi-a luat nevasta şi copiii şi s-a întors la casa lui.

2 Şi s-a dus zvonul în popor imediat, chiar înainte de a se fi făcut întuneric, cum că mulţimea L-a văzut pe Isus şi că El le-a slujit lor şi că El Se va arăta iarăşi mulţimii în ziua următoare.

3 Da, şi chiar toată noaptea au umblat zvonuri despre Isus; şi acestea au umblat în popor atât de mult încât mulţi au fost aceia, da, un număr foarte mare, care au lucrat nespus de mult toată noaptea pentru ca să poată fi a doua zi în locul în care Isus trebuia să Se arate mulţimii.

4 Şi s-a întâmplat că în ziua următoare, când mulţimea era adunată laolaltă, iată, Nefi, şi fratele lui pe care El îl ridicase din morţi, al cărui nume era Timotei, precum şi, de asemenea, fiul lui, al cărui nume era Ionas, şi, de asemenea, Matoni şi Matoniha, fratele lui, şi Cumen şi Cumenonhi, şi Ieremia şi Şemnon şi Ionas şi Zedechia şi Isaia—acum acestea erau numele ucenicilor pe care Isus îi alesese—şi s-a întâmplat că ei au înaintat şi au stat în mijlocul mulţimii.

5 Şi iată, mulţimea era atât de mare încât ei au făcut ca aceasta să fie despărţită în douăsprezece grupuri.

6 Iar cei doisprezece au predicat mulţimii; şi iată, ei au făcut ca mulţimea să îngenuncheze pe faţa pământului şi să se roage Tatălui în numele lui Isus.

7 Iar ucenicii, de asemenea, s-au rugat Tatălui în numele lui Isus. Şi s-a întâmplat că ei s-au ridicat şi au slujit poporului.

8 Şi atunci când ei au slujit cu aceleaşi cuvinte pe care Isus le spusese—nimic nefiind diferit de cuvintele pe care Isus le spusese—iată, ei iarăşi au îngenuncheat şi s-au rugat Tatălui în numele lui Isus.

9 Şi ei s-au rugat pentru ceea ce doreau cel mai mult; şi ei au dorit ca Duhul aSfânt să le fie dat lor.

10 Şi după ce s-au rugat astfel, ei s-au coborât la malul apei, iar mulţimea a mers după ei.

11 Şi s-a întâmplat că Nefi s-a coborât aîn apă şi a fost botezat.

12 Şi el a ieşit din apă şi a început să boteze. Şi el i-a botezat pe toţi aceia pe care Isus îi alesese.

13 Şi s-a întâmplat că atunci când ei au fost abotezaţi cu toţii şi au ieşit afară din apă, Duhul Sfânt s-a pogorât peste ei, iar ei au fost umpluţi cu Duh bSfânt şi cu foc.

14 Şi iată, ei au fost aîncercuiţi de jur-împrejur ca şi cum ar fi fost de foc; şi acesta s-a pogorât din ceruri, iar mulţimea a fost martoră la aceasta şi a depus mărturie; iar îngeri s-au pogorât din ceruri şi le-au slujit lor.

15 Şi s-a întâmplat că în timp ce îngerii le slujeau Ucenicilor, iată, Isus a venit şi a stat în mijlocul lor şi le-a slujit lor.

16 Şi s-a întâmplat că El a vorbit către toţi cei din mulţime şi le-a poruncit să îngenuncheze iarăşi la pământ, şi ucenicilor, de asemenea, să îngenuncheze la pământ.

17 Şi s-a întâmplat că atunci când ei toţi au îngenuncheat la pământ, El le-a poruncit ucenicilor să se roage.

18 Şi iată, ei au început să se roage; şi s-au rugat lui Isus, numindu-L pe El Domnul lor şi Dumnezeul lor.

19 Şi s-a întâmplat că Isus a plecat din mijlocul lor şi s-a dus ceva mai departe de ei şi s-a aplecat la pământ şi a spus:

20 Tată, Eu Îţi mulţumesc Ţie pentru că Tu ai dat Duhul Sfânt acestora pe care Eu i-am ales; şi datorită credinţei lor în Mine i-am ales Eu pe ei din lume.

21 Tată, Eu Te rog pe Tine ca Tu să dai Duhul Sfânt tuturor acelora care vor crede în cuvintele lor.

22 Tată, Tu le-ai dat lor Duhul Sfânt pentru că ei cred în Mine; şi Tu vezi că ei cred în Mine pentru că Tu îi auzi pe ei, iar ei se roagă la Mine; şi ei se roagă la Mine pentru că Eu sunt cu ei.

23 Şi acum, Tată, Eu Mă rog Ţie pentru ei, precum şi pentru toţi aceia care vor crede în cuvintele lor pentru ca ei să poată crede în Mine, pentru ca Eu să fiu în ei, tot aaşa cum Tu Tată, eşti în Mine, pentru ca Noi să putem să fim bunul.

24 Şi s-a întâmplat că după ce Isus s-a rugat astfel la Tatăl, El a venit la ucenici şi, iată, ei încă au continuat fără întrerupere să se roage la El; şi ei nu au spus amai multe cuvinte, căci lor le fusese dat ca să se broage şi ei au fost plini de dorinţă.

25 Şi s-a întâmplat că Isus i-a binecuvântat pe ei în timp ce se rugau la El; şi faţa Lui le-a zâmbit lor şi lumina afeţei Lui i-a luminat pe ei; şi iată, ei au fost tot atât de balbi ca şi faţa şi ca veşmintele lui Isus; şi iată, albul de acolo a întrecut orice alb, da, căci nu putea să existe nimic pe pământ atât de alb ca albul acela.

26 Şi Isus le-a spus: Continuaţi să vă rugaţi; cu toate acestea, ei nu încetaseră să se roage.

27 Şi El s-a întors iarăşi de la ei şi s-a dus ceva mai departe şi s-a plecat la pământ; şi El iarăşi s-a rugat la Tatăl, zicând:

28 Tată, Îţi mulţumesc Ţie pentru că Tu i-ai apurificat pe aceia pe care Eu i-am ales datorită credinţei lor; şi Eu Mă rog pentru ei, precum şi pentru aceia care vor crede în cuvintele lor, pentru ca ei să fie purificaţi în Mine prin credinţă în cuvintele lor, tot aşa cum ei sunt purificaţi în Mine.

29 Tată, Eu nu Mă rog pentru lume, ci pentru aceia pe care Tu Mi i-ai adat Mie din lume datorită credinţei lor, pentru ca ei să fie purificaţi în Mine, pentru ca Eu să pot să fiu în ei, tot aşa cum Tu, Tată, eşti în Mine, pentru ca Noi să putem să fim unul, pentru ca Eu să fiu slăvit în ei.

30 Iar atunci când Isus a spus aceste cuvinte, El a venit iarăşi la ucenicii Săi; şi iată, ei s-au rugat neclintiţi, fără întrerupere, la El; iar El iarăşi le-a zâmbit; şi iată, ei erau aalbi la fel ca şi Isus.

31 Şi s-a întâmplat că El iarăşi s-a dus ceva mai departe şi s-a rugat la Tatăl;

32 Şi limba nu poate să spună cuvintele pe care El le-a spus atunci când s-a rugat; şi nici nu pot să fie ascrise de către om aceste cuvinte pe care El le-a spus atunci când s-a rugat.

33 Iar mulţimea a auzit şi a depus mărturie; iar inimile lor erau deschise şi ei au înţeles în inimile lor cuvintele pe care El le-a spus atunci când s-a rugat.

34 Cu toate acestea, atât de mari şi minunate erau cuvintele acelea pe care El le-a spus atunci când s-a rugat, încât ele nu pot fi scrise şi nici nu pot fi arostite de către om.

35 Şi s-a întâmplat că atunci când Isus a terminat să se roage, El a venit iarăşi la ucenici şi a spus către ei: O atât de mare acredinţă n-am văzut Eu niciodată printre toţi iudeii; de aceea Eu nu am putut să le arăt lor minuni atât de mari, din cauza bnecredinţei lor.

36 Adevărat vă spun Eu vouă, nu este nimeni printre ei care să fi văzut lucruri atât de mari ca acelea pe care voi le-aţi văzut; şi nici să fi auzit lucruri atât de mari ca acelea pe care voi le-aţi auzit.

◀

9a

3 Ne. 9:20.

◀

11a

3 Ne. 11:23.

◀

13a

GS Botez, (a) boteza.

◀

b

3 Ne. 12:2; Morm. 7:10. GS Darul Duhului Sfânt.

◀

14a

Hel. 5:23–24, 43–45; 3 Ne. 17:24.

◀

23a

3 Ne. 9:15.

◀

b

Ioan 17:21–23. GS Unitate.

◀

24a

Mat. 6:7.

◀

b

D&L 46:30.

◀

25a

Num. 6:23–27.

◀

b

GS Schimbarea la faţă—Fiinţe schimbate la faţă.

◀

28a

Moro. 7:48; D&L 50:28–29; 88:74–75. GS Pur, puritate.

◀

29a

Ioan 17:6.

◀

30a

Mat. 17:2.

◀

32a

D&L 76:116.

◀

34a

2 Cor. 12:4; 3 Ne. 17:17.

◀

35a

GS Credinţă.

◀

b

Mat. 13:58. GS Necredinţă.

Capitolul 20

Isus îi aprovizionează în chip miraculos cu pâine şi cu vin şi dă iarăşi oamenilor împărtăşanie—Cei din rămăşiţa lui Iacov vor ajunge la cunoaşterea Domnului Dumnezeului lor şi vor moşteni Americile—Isus este profetul asemănător lui Moise, iar nefiţii sunt copiii profeţilor—Ceilalţi din poporul Domnului vor fi adunaţi în Ierusalim. Circa 34 d.H.

1 Şi s-a întâmplat că El a poruncit mulţimii să înceteze să se roage; şi, de asemenea, Ucenicilor Săi. Şi El le-a poruncit lor să nu înceteze să se aroage în inimile lor.

2 Şi El le-a poruncit să se ridice şi să stea în picioare. Iar ei s-au ridicat şi au stat în picioare.

3 Şi s-a întâmplat că El a rupt iarăşi pâinea şi a binecuvântat-o şi a dat-o Ucenicilor ca să mănânce.

4 Iar atunci când ei au mâncat, El le-a poruncit ca ei să rupă pâinea şi să o dea mulţimii.

5 Iar atunci când ei au dat mulţimii, El, de asemenea, le-a dat lor vin ca să bea şi le-a poruncit ca ei să dea mulţimii.

6 Acum, ucenicii, precum şi mulţimea nu aduseseră deloc nici apâine şi nici vin;

7 Dar El cu adevărat le-a adat lor pâine ca să mănânce şi vin ca să bea.

8 Şi El le-a spus: Cel care va amânca din pâinea aceasta va mânca din trupul Meu pentru sufletul său; iar acela care va bea din vinul acesta va bea din sângele Meu pentru sufletul său; iar sufletul lui nu va flămânzi şi nu va înseta niciodată, ci va fi sătul.

9 Acum, când mulţimea a mâncat şi a băut, iată, ei au fost umpluţi de Spirit; şi au strigat într-un singur glas şi au adus laude lui Isus, pe care ei L-au văzut şi L-au auzit.

10 Şi s-a întâmplat că, atunci când au adus cu toţii laude lui Isus, El a spus către ei: Iată, Eu acum Îmi termin porunca pe care Tatăl Mi-a dat-o Mie în legătură cu acest popor care este o rămăşiţă a casei lui Israel.

11 Voi să vă aduceţi aminte că Eu v-am vorbit vouă şi că v-am spus că atunci când acuvintele lui bIsaia se vor împlini—iată, ele sunt scrise, voi le aveţi în faţa voastră, de aceea cercetaţi-le—

12 Şi adevărat, adevărat vă spun Eu vouă că atunci când ele vor fi împlinite, atunci se va împlini alegământul pe care Tatăl l-a făcut cu poporul Său, o, casă a lui Israel.

13 Iar după aceea, cei arămaşi care vor fi bîmprăştiaţi pe toată faţa pământului se vor caduna de la răsărit şi de la apus şi de la miazăzi şi de la miazănoapte; şi ei vor fi aduşi la dcunoaşterea Domnului Dumnezeului lor, Cel care i-a mântuit pe ei.

14 Iar Tatăl Mi-a poruncit Mie ca să vă dau vouă această aţară ca s-o aveţi ca moştenire.

15 Şi vă spun Eu vouă că dacă neamurile nu se vor apocăi după binecuvântarea pe care o vor primi după ce ele vor împrăştia pe poporul Meu—

16 Atunci voi, care sunteţi rămăşiţa casei lui Iacov, vă veţi duce printre ei, şi voi veţi fi în mijlocul lor, care vor fi mulţi; şi veţi fi printre ei ca un aleu printre animalele pădurii şi ca un leu tânăr printre turmele de oi, care dacă trece printre ele le bfugăreşte şi le sfâşie în bucăţi şi nimeni nu le poate salva.

17 Mâna ta se va ridica asupra duşmanilor tăi şi toţi duşmanii tăi vor fi alungaţi.

18 Iar Eu voi aaduna pe poporul Meu tot aşa cum omul îşi adună snopii de grâu pe pământ.

19 Căci Eu voi face acoarne de fier şi cizme de aramă poporului Meu cu care Domnul a făcut un legământ. Iar voi îi veţi sfărâma în bucăţi pe mulţi oameni; iar Eu voi sfinţi câştigurile lor pentru Domnul şi avuţiile lor pentru Domnul întregului pământ. Şi iată, Eu sunt Acela care va face lucrul acesta.

20 Şi se va întâmpla, spune Tatăl, că asabia dreptăţii Mele va atârna asupra lor în ziua aceea; şi dacă ei nu se vor pocăi, atunci ea va cădea asupra lor, a spus Tatăl, da, chiar şi asupra tuturor popoarelor neamurilor.

21 Şi se va întâmpla că Eu voi întemeia apoporul Meu, o, casă a lui Israel.

22 Şi iată, Eu voi întemeia acest popor în ţara aceasta, pentru împlinirea alegământului pe care Eu l-am făcut cu Tatăl vostru, Iacov; şi acesta va fi un bNou Ierusalim. Iar puterile cerului vor fi în mijlocul acestui popor; da, chiar şi cEu voi fi în mijlocul vostru.

23 Iată, Eu sunt Acela despre care Moise a vorbit, spunând: aUn profet vă va înălţa vouă Domnul Dumnezeul vostru dintre fraţii voştri, un profet asemănător cu mine; pe El să-L ascultaţi voi în toate lucrurile pe care El vi le va spune vouă. Şi se va întâmpla că orice suflet care nu-l va auzi pe acel profet va fi alungat din mijlocul poporului.

24 Adevărat vă spun Eu vouă, da, şi atoţi profeţii de la Samuel şi aceia care au urmat după el, toţi aceia care au vorbit au adus mărturie despre Mine.

25 Şi iată, voi sunteţi copiii profeţilor; şi voi sunteţi din casa lui Israel; şi voi sunteţi aceia pentru care Tatăl a făcut un alegământ cu părinţii voştri, zicând către Avraam: Şi bîn seminţia ta vor fi toate neamurile pământului binecuvântate.

26 Tatăl înălţându-Mă pe Mine în primul rând pentru voi, şi M-a trimis pe Mine ca să vă binecuvântez pe voi, aaducând înapoi pe fiecare dintre voi care a pornit pe drumul nedreptăţilor; şi aceasta pentru că voi sunteţi copiii legământului—

27 Şi după ce aţi fost binecuvântaţi, atunci Tatăl a împlinit legământul pe care El l-a făcut cu Avraam, zicând: aÎn seminţia ta vor fi toate neamurile pământului binecuvântate—prin vărsarea Duhului Sfânt prin Mine asupra neamurilor, care binecuvântare asupra bneamurilor îi va face pe aceştia puternici asupra tuturor pentru împrăştierea poporului Meu, o, casă a lui Israel.

28 Şi ei vor fi o apacoste peste poporul acestei ţări. Cu toate acestea, atunci când ei vor fi primit plenitudinea Evangheliei Mele, atunci, dacă ei îşi vor împietri inimile împotriva Mea, Eu voi întoarce nedreptăţile lor asupra capului lor, a spus Tatăl.

29 Şi Eu Îmi voi aaduce aminte de legământul pe care l-am făcut cu poporul Meu; şi Eu M-am legat cu el cum că Eu îl voi baduna pe el împreună la timpul ales de Mine; cum că Eu îi voi da iarăşi cţara părinţilor lor ca moştenire, care este ţara dIerusalimului, care este ţara făgăduinţei lor în vecii vecilor, spune Tatăl.

30 Şi se va întâmpla că acel timp va veni când plenitudinea Evangheliei Mele va fi predicată către ei;

31 Şi ei vor acrede în Mine cum că Eu sunt Isus Hristos, Fiul lui Dumnezeu şi se vor ruga Tatălui în numele Meu.

32 Iar apoi, apaznicii lor îşi vor ridica glasurile şi cu glasurile unite vor cânta; căci ei vor vedea cu ochii lor;

33 Iar apoi, Tatăl iarăşi îi va aduna pe ei cu toţii laolaltă şi le va da lor Ierusalimul ca ţara moştenirii lor.

34 Iar apoi ei vor izbucni în bucurie—aCântaţi împreună, voi locuri deşarte ale Ierusalimului; căci Tatăl a mângâiat acest popor; El a mântuit Ierusalimul.

35 Tatăl Şi-a dezvăluit braţul Său cel Sfânt în faţa ochilor tuturor neamurilor; şi toate marginile pământului vor vedea Salvarea Tatălui; iar Tatăl şi cu Mine suntem Unul.

36 Iar apoi se va întâmpla ceea ce este scris: aTrezeşte-te, trezeşte-te din nou, îmbracă-ţi tăria, o, Sion; înveşmântează-te cu hainele tale cele frumoase, o, Ierusalim, oraş sfânt, căci de acum încolo nu vor mai veni la tine cei netăiaţi împrejur şi cei necuraţi.

37 Scutură-te din praf; ridică-te, aşază-te, o, Ierusalim; eliberează-te din legăturile de la gâtul tău, o, fiică roabă a Sionului.

38 Căci astfel spune Domnul: Voi v-aţi vândut pe nimic şi veţi fi mântuiţi fără plată în bani.

39 Adevărat, adevărat vă spun Eu vouă cum că poporul Meu va cunoaşte numele Meu; da, în ziua aceea el va cunoaşte că Eu sunt Acela care vorbesc.

40 Iar apoi va spune: aCât de frumoase, sus pe munte, sunt picioarele Aceluia care le aduce lor veşti bune, care bpropovăduieşte pace; care aduce veşti bune celor buni, care propovăduieşte Salvare; care spune către Sion: Dumnezeul Tău domneşte!

41 Iar apoi un strigăt se va auzi: aPlecaţi, plecaţi, duceţi-vă departe de aici, nu atingeţi ceea ce este bnecurat; plecaţi de aici, fiţi ccuraţi aceia care purtaţi vasele Domnului.

42 Căci voi anu veţi pleca în grabă sau în fugă; căci Domnul va merge înaintea voastră, iar Dumnezeul Israelului va fi răsplata voastră.

43 Iată, slujitorul Meu va acţiona cu prudenţă; el va fi înălţat şi exaltat şi va fi foarte înalt.

44 Cât de mulţi au fost uimiţi de Tine—faţa Lui era atât de desfigurată, mai mult decât a oricărui alt om, iar forma Lui era desfigurată mai mult decât aceea a fiilor oamenilor—

45 În felul acesta va astropi El multe neamuri; regii îşi vor închide gura în faţa Lui, căci ceea ce nu fusese spus către ei vor vedea ei cu propriii lor ochi; iar ceea ce ei nu au auzit, vor înţelege.

46 Adevărat, adevărat vă spun Eu vouă, toate aceste lucruri cu siguranţă vor veni, tot aşa cum Tatăl Mi-a poruncit Mie. Iar apoi, acest legământ pe care Tatăl l-a încheiat cu acest popor va fi împlinit; iar apoi, aIerusalimul va fi iarăşi locuit de către poporul Meu; şi el va fi ţara moştenirii lor.

◀

1a

2 Ne. 32:9; Mosia 24:12.

◀

6a

Mat. 14:19–21.

◀

7a

Ioan 6:9–14.

◀

8a

Ioan 6:50–58; 3 Ne. 18:7. GS Împărtăşanie.

◀

11a

3 Ne. 16:17–20; 23:1–3.

◀

b

2 Ne. 25:1–5; Morm. 8:23.

◀

12a

3 Ne. 15:7–8.

◀

13a

3 Ne. 16:11–12; 21:2–7.

◀

b

GS Israel—Împrăştierea Israelului.

◀

c

GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

d

3 Ne. 16:4–5.

◀

14a

GS Pământul făgăduinţei.

◀

15a

3 Ne. 16:10–14.

◀

16a

Morm. 5:24; D&L 19:27.

◀

b

Mica 5:8–9; 3 Ne. 16:14–15; 21:12.

◀

18a

Mica 4:12.

◀

19a

Mica 4:13.

◀

20a

3 Ne. 29:4.

◀

21a

3 Ne. 16:8–15.

◀

22a

Gen. 49:22–26; D&L 57:2–3.

◀

b

Isa. 2:2–5; 3 Ne. 21:23–24; Eter 13:1–12; D&L 84:2–4. GS Noul Ierusalim.

◀

c

Isa. 59:20–21; Mal. 3:1; 3 Ne. 24:1.

◀

23a

Deut. 18:15–19; Fapte 3:22–23; 1 Ne. 22:20–21.

◀

24a

Fapte 3:24–26; 1 Ne. 10:5; Iacov 7:11.

◀

25a

GS Legământul avraamic.

◀

b

Gen. 12:1–3; 22:18.

◀

26a

Prov. 16:6.

◀

27a

Gal. 3:8; 2 Ne. 29:14; Avr. 2:9.

◀

b

3 Ne. 16:6–7.

◀

28a

3 Ne. 16:8–9.

◀

29a

Isa. 44:21; 3 Ne. 16:11–12.

◀

b

GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

c

Amos 9:14–15.

◀

d

GS Ierusalim.

◀

31a

3 Ne. 5:21–26; 21:26–29.

◀

32a

Isa. 52:8; 3 Ne. 16:18–20. GS (a) Păzi, păzitori.

◀

34a

Isa. 52:9.

◀

36a

Isa. 52:1–3; D&L 113:7–10. GS Sion.

◀

40a

Isa. 52:7; Naum 1:15; Mosia 15:13–18; D&L 128:19.

◀

b

Marcu 13:10; 1 Ne. 13:37.

◀

41a

Isa. 52:11–15.

◀

b

GS Curat şi a nu fi curat.

◀

c

D&L 133:5.

◀

42a

3 Ne. 21:29.

◀

45a

Isa. 52:15.

◀

46a

Eter 13:5, 11.

Capitolul 21

Israelul va fi adunat atunci când Cartea lui Mormon va apărea—Neamurile vor fi întemeiate ca popor liber în America—Ei vor fi salvaţi de cred şi se supun; altfel, ei vor fi alungaţi şi distruşi—Israelul va zidi Noul Ierusalim, iar triburile pierdute se vor reîntoarce. Circa 34 d.H.

1 Şi adevărat vă spun Eu vouă, Eu vă dau vouă un semn pentru ca voi să puteţi cunoaşte atimpul când aceste lucruri vor fi aproape să se îndeplinească—când Eu voi aduna pe poporul Meu din rătăcirea lui îndelungată, o, casă a lui Israel, şi voi întemeia iarăşi Sionul Meu printre ei;

2 Şi iată, acesta este lucrul pe care Eu vi-l voi da vouă ca semn—căci adevărat vă spun Eu vouă că atunci când aceste lucruri pe care Eu vi le vestesc vouă şi care vor fi vestite de către Mine Însumi şi prin puterea Duhului Sfânt care vă va fi dată vouă de către Tatăl, vor fi făcute cunoscute neamurilor pentru ca ele să cunoască despre acest popor care este o rămăşiţă a casei lui Iacov şi în legătură cu acest popor al Meu care va fi împrăştiat de către ele;

3 Adevărat, adevărat vă spun Eu vouă, atunci când aaceste lucruri vor fi făcute cunoscute lor de către Tatăl şi vor veni de la Tatăl, de la ei spre voi;

4 Căci înţelepciune este în Tatăl ca ei să fie stabiliţi în această ţară şi să fie aşezaţi ca un popor aliber prin puterea Tatălui, pentru ca aceste lucruri să poată veni de la ei spre o rămăşiţă a seminţiei voastre, pentru ca blegământul Tatălui să poată fi împlinit, acela pe care El l-a încheiat cu acest popor, o, casă a lui Israel;

5 De aceea, atunci când aceste lucrări, precum şi lucrările care vor fi făcute printre voi de atunci încolo vor veni ade la neamuri la bseminţia voastră care va fi rătăcită în necredinţă din cauza nedreptăţii;

6 Căci astfel e voia Tatălui, ca aceasta să vină de la aneamuri pentru ca El să poată să-şi arate puterea în faţa neamurilor, căci aceasta face ca neamurile, dacă nu-şi vor împietri inimile, să se poată pocăi şi să vină la Mine şi să fie botezate în numele Meu şi să cunoască punctele adevărate ale doctrinei Mele, pentru ca ele să poată fi bnumărate printre poporul Meu, o, casă a lui Israel;

7 Şi atunci când aceste lucruri se vor întâmpla, că aseminţia voastră va începe să cunoască aceste lucruri—va fi un semn pentru ca ei să poată şti că lucrarea Tatălui deja a început pentru împlinirea legământului pe care El l-a făcut cu poporul care este din casa lui Israel.

8 Iar atunci când ziua aceea va veni, se va întâmpla că regii îşi vor închide gura; căci ceea ce nu le-a fost spus lor, ei vor vedea; iar ceea ce ei nu au auzit, vor înţelege.

9 Căci în ziua aceea, Tatăl va face o lucrare pentru Mine, care va fi o lucrare mare şi aminunată printre ei; şi vor fi printre ei aceia care nu o vor crede, cu toate că un om le va vesti aceasta.

10 Dar iată, viaţa slujitorului Meu va fi în mâna Mea; de aceea, ei nu-l vor lovi pe el, cu toate că el va fi adesfigurat din cauza lor. Cu toate acestea, Eu îl voi vindeca pe el, căci Eu le voi arăta lor că înţelepciunea bMea este mai mare decât viclenia diavolului.

11 De aceea, se va întâmpla că oricine nu va crede în cuvintele Mele, care sunt Isus Hristos, pe care Tatăl aÎl va face să vină la neamuri şi Îi va da putere ca El să le aducă printre neamuri (aceasta se va întâmpla aşa cum a spus Moise), acela va fi balungat din poporul Meu care este al legământului Meu.

12 Iar poporul Meu, care este o rămăşiţă a lui Iacov, va fi printre neamuri, da, în mijlocul lor ca un aleu printre fiarele pădurii, la fel ca un leu tânăr printre turmele de oi, care, dacă trece printre ele, le bcalcă-n picioare şi le sfâşie în bucăţi şi nimeni nu le poate salva.

13 Mâna lor va fi ridicată împotriva duşmanilor lor, iar toţi duşmanii lor vor fi alungaţi.

14 Da, vai de neamuri dacă ele nu se apocăiesc; căci se va întâmpla în ziua aceea, a spus Tatăl, că Eu voi alunga caii voştri de la voi şi voi distruge carele voastre;

15 Şi Eu voi îndepărta de la Mine oraşele ţării voastre şi voi dărâma toate întăriturile voastre;

16 Şi Eu voi alunga toate vrăjitoriile afară din ţara voastră; şi voi nu veţi mai avea ghicitori în semne;

17 Chipurile voastre acioplite Eu le voi alunga, de asemenea, din mijlocul vostru, iar voi nu vă veţi mai închina la lucrările mâinilor voastre;

18 Şi Eu voi smulge toate crângurile din mijlocul vostru; aşa voi distruge Eu oraşele voastre.

19 Şi se va întâmpla că toate aminciunile şi înşelătoriile, invidiile şi conflictele, vicleşugurile preoţeşti şi curvia vor fi lichidate.

20 Căci se va întâmpla, a spus Tatăl, că în ziua aceea oricine nu se va pocăi şi nu va veni la Fiul Meu Cel Preaiubit, pe acela îl voi alunga Eu din mijlocul poporului Meu, o, casă a lui Israel;

21 Şi Eu voi aduce răzbunare şi mânie asupra lor, la fel ca şi asupra păgânilor, aşa cum ei nu au mai auzit până atunci.

22 Dar dacă ei se vor pocăi şi vor asculta de cuvintele Mele şi nu-şi vor împietri inimile, atunci Eu voi aîntemeia Biserica Mea printre ei, iar ei vor veni în legământ şi vor fi bnumăraţi printre această rămăşiţă a lui Iacov, căreia Eu i-am dat această ţară ca moştenire;

23 Şi ei vor ajuta pe poporul Meu, rămăşiţa lui Iacov, precum şi pe toţi cei din casa lui Israel care vor veni, pentru ca ei să poată zidi un oraş care va fi numit aNoul Ierusalim.

24 Iar apoi vor ajuta ei pe poporul Meu pentru ca aceştia să se poată aduna acolo, aceia care sunt împrăştiaţi pe toată faţa pământului, în Noul Ierusalim.

25 Iar apoi, aputerea cerului se va pogorî printre ei; şi bEu, de asemenea, voi fi în mijlocul lor.

26 Iar apoi, lucrarea Tatălui va începe în ziua aceea când Evanghelia va fi propovăduită rămăşiţei acestui popor. Adevărat vă spun Eu vouă, în ziua aceea va aîncepe lucrarea Tatălui printre toţi cei împrăştiaţi ai poporului Meu, da, chiar şi printre triburile care au fost bpierdute, pe care Tatăl le-a condus afară din Ierusalim.

27 Da, lucrarea va începe printre toţi cei aîmprăştiaţi din poporul Meu, cu Tatăl pregătind drumul pentru ca ei să poată veni la Mine, pentru ca ei să poată chema pe Tatăl în numele Meu.

28 Da, şi apoi lucrarea va începe cu Tatăl printre toate naţiunile, pregătind calea pentru ca poporul Său să poată să se aadune acasă în ţara moştenirii lor.

29 Şi ei se vor duce din toate naţiunile; şi ei nu se vor duce în agrabă şi nici în fugă, căci Eu voi merge în faţa lor, a spus Tatăl, şi Eu voi fi, de asemenea, păzitorul lor dinapoi.

◀

1a

GS Ultimele zile, zilele din urmă.

◀

3a

Eter 4:17; JS—I 1:34–36.

◀

4a

1 Ne. 13:17–19; D&L 101:77–80.

◀

b

Morm. 5:20. GS Legământul avraamic.

◀

5a

3 Ne. 26:8.

◀

b

2 Ne. 30:4–5; Morm. 5:15; D&L 3:18–19.

◀

6a

1 Ne. 10:14; Iacov 5:54; 3 Ne. 16:4–7.

◀

b

Gal. 3:7, 29; 3 Ne. 16:13; Avr. 2:9–11.

◀

7a

3 Ne. 5:21–26.

◀

9a

Isa. 29:13; Fapte 13:41; 1 Ne. 22:8. GS Restaurarea Evangheliei.

◀

10a

D&L 135:1–3.

◀

b

D&L 10:43.

◀

11a

2 Ne. 3:6–15; Morm. 8:16, 25.

◀

b

D&L 1:14.

◀

12a

Mica 5:8–15; 3 Ne. 20:16.

◀

b

3 Ne. 16:13–15.

◀

14a

2 Ne. 10:18; 33:9.

◀

17a

Ex. 20:3–4; Mosia 13:12–13; D&L 1:16. GS Idolatrie.

◀

19a

3 Ne. 30:2.

◀

22a

GS Dispensaţie.

◀

b

2 Ne. 10:18–19; 3 Ne. 16:13.

◀

23a

3 Ne. 20:22; Eter 13:1–12. GS Noul Ierusalim.

◀

25a

1 Ne. 13:37.

◀

b

Isa. 2:2–4; 3 Ne. 24:1.

◀

26a

1 Ne. 14:17; 3 Ne. 21:6–7.

◀

b

GS Israel—Cele zece triburi pierdute ale lui Israel.

◀

27a

3 Ne. 16:4–5.

◀

28a

GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

29a

Isa. 52:12; 3 Ne. 20:42.

Capitolul 22

În zilele din urmă, Sionul şi ţăruşii lui vor fi întemeiaţi şi Israelul va fi adunat în milă şi simţire—Ei vor triumfa—Compară cu Isaia 54. Circa 34 d.H.

1 Şi atunci se va întâmpla ceea ce este scris: Cântă, O tu cea stearpă, tu care nu poţi să naşti; izbucneşte în acântec şi strigă cu glas puternic, tu, cea care nu ai suferit durerile naşterii; căci mai mulţi sunt copiii celei părăsite decât copiii nevestei măritate, a spus Domnul.

2 Măreşte locul cortului tău şi lasă-i pe ei să întindă învelitorile locuinţelor tale; nu te opri, lungeşte-ţi funiile şi întăreşte-ţi aţăruşii;

3 Căci tu te vei întinde la dreapta şi la stânga, iar seminţia ta va moşteni aneamurile şi va face ca oraşele cele părăsite să fie locuite.

4 Nu te teme, căci tu nu vei fi ruşinată; şi nici nu vei fi distrusă căci tu nu vei fi făcută de aruşine; căci tu vei uita ruşinea tinereţii tale şi nu-ţi vei aduce aminte de reproşurile tinereţii tale; şi nu-ţi vei mai aduce aminte de ruşinea văduviei tale.

5 Căci Creatorul tău, Bărbatul tău, Domnul oştirilor este numele Lui; şi Mântuitorul tău, Cel Sfânt al lui Israel—Dumnezeul întregului pământ va fi El numit.

6 Căci Domnul te-a chemat pe tine ca pe o femeie părăsită şi îndurerată în spirit şi ca pe o nevastă din tinereţe, atunci când tu ai fost alungată, a spus Dumnezeul tău.

7 Căci pentru un timp scurt te-am părăsit Eu pe tine, dar cu mare îndurare te voi aduce Eu înapoi.

8 Într-o mânie scurtă Mi-am ascuns Eu faţa de la tine, dar cu bunătate veşnică Mă voi aîndura Eu de tine, a spus Domnul, Mântuitorul tău.

9 Şi aaceasta pentru Mine este ca şi bapele lui Noe; căci tot aşa cum Eu am jurat că apele lui Noe nu vor mai veni pe pământ, tot aşa am jurat Eu că nu voi mai fi mânios pe tine.

10 Căci amunţii se vor despărţi şi dealurile se vor clătina, dar bunătatea Mea nu se va bîndepărta de la tine; şi nici legământul Meu de pace nu va fi îndepărtat, a spus Domnul, care are milă de tine.

11 O, tu cea în suferinţă, lovită de furtună şi nemângâiată! Iată, Eu voi aşeza apietrele cu culori minunate şi voi pune temeliile tale cu safire.

12 Şi voi face ferestrele tale din agate şi porţile tale din pietre preţioase şi toate graniţele tale din pietre nestemate.

13 Şi atoţi copiii tăi vor fi învăţaţi despre Domnul; şi mare va fi pacea copiilor tăi.

14 În adreptate tu vei fi întemeiat; tu vei fi departe de oprimare, căci tu nu trebuie să te temi; şi departe de teroare, căci aceasta nu se va apropia de tine.

15 Iată, ei cu siguranţă se vor aduna împotriva ta, nu de către Mine; oricine care se va aduna împotriva ta va cădea din cauza ta.

16 Iată, Eu l-am creat pe fierarul care suflă cărbunii în foc şi care aduce o unealtă pentru lucrul său; şi tot Eu l-am creat pe nimicitor, ca s-o distrugă.

17 Nici o armă care va fi construită împotriva ta nu va prospera; şi orice limbă care va vorbi împotriva ta pentru judecată tu s-o osândeşti. Aceasta este moştenirea slujitorilor Domnului, iar dreptatea lor este de la Mine, a spus Domnul.

◀

1a

GS (a) Cânta.

◀

2a

GS Ţăruş.

◀

3a

GS Neamuri.

◀

4a

2 Ne. 6:7, 13.

◀

8a

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

9a

Isa. 54:9.

◀

b

GS Potopul din timpul lui Noe.

◀

10a

Isa. 40:4.

◀

b

Ps. 94:14; D&L 35:25.

◀

11a

Apoc. 21:18–21.

◀

13a

Ier. 31:33–34.

◀

14a

GS Drept, dreptate.

Capitolul 23

Isus aprobă cuvintele lui Isaia—El porunceşte poporului să-i caute pe profeţi—Cuvintele lui Samuel Lamanitul despre înviere sunt adăugate la cronicile lor. Circa 34 d.H.

1 Şi acum iată, vă spun Eu vouă, cum că voi trebuie să acercetaţi aceste lucruri. Da, Eu v-am dat vouă porunca să cercetaţi aceste lucruri cu sârguinţă; căci mari sunt cuvintele lui bIsaia.

2 Căci cu siguranţă el a vorbit cu simţire despre toate lucrurile care sunt legate de poporul Meu, care este din casa lui Israel; de aceea trebuie ca el, de asemenea, să le vorbească şi neamurilor.

3 Şi toate lucrurile despre care el a vorbit s-au întâmplat şi se avor întâmpla, aşa după cuvintele pe care el le-a vorbit.

4 De aceea, daţi crezare cuvintelor Mele; scrieţi lucrurile pe care Eu vi le-am spus; şi în acord cu timpul şi cu voinţa Tatălui, ele se vor răspândi printre neamuri.

5 Şi oricine va asculta de cuvintele Mele şi se va pocăi şi va fi botezat, acela va fi salvat. Căutaţi-i pe aprofeţi, căci mulţi vor fi aceia care vor avea mărturie despre aceste lucruri.

6 Şi acum, s-a întâmplat că după ce Isus a spus aceste cuvinte, El iarăşi a spus către ei, după ce le-a explicat toate scripturile acelea pe care ei le-au primit, El a spus către ei: Iată, Eu aş dori ca voi să scrieţi şi alte scripturi, pe care voi nu le aveţi.

7 Şi s-a întâmplat că El a spus către Nefi: Adu cronica pe care ai păstrat-o.

8 Iar atunci când Nefi a adus cronicile şi le-a pus în faţa Lui, El şi-a aruncat ochii asupra lor şi a zis:

9 Adevărat îţi spun Eu ţie, Eu i-am poruncit slujitorului Meu, aSamuel Lamanitul, ca el să mărturisească acestui popor că în ziua când Tatăl Îşi va slăvi numele Său prin Mine o să fie bmulţi csfinţi care se vor dridica dintre morţi şi se vor arăta multora şi le vor predica. Şi El a spus către ei: Nu a fost aşa?

10 Şi ucenicii Lui I-au răspuns, zicând: Da, Doamne, Samuel a profeţit în acord cu cuvintele Tale; şi acestea toate au fost împlinite.

11 Iar Isus a spus către ei: Cum de nu aţi scris voi acest lucru, cum că mulţi sfinţi s-au ridicat şi s-au arătat multora şi le-au predicat lor?

12 Şi s-a întâmplat că Nefi şi-a amintit că acest lucru nu a fost scris.

13 Şi s-a întâmplat că Isus a dat poruncă pentru ca acestea să fie scrise; de aceea, acestea au fost scrise aşa cum El a poruncit.

14 Şi acum s-a întâmplat că atunci când Isus a aprezentat toate scripturile într-una singură, pe care ei au scris-o, El le-a poruncit lor ca să propovăduiască lucrurile pe care El le prezentase lor.

◀

1a

GS Scripturi.

◀

b

2 Ne. 25:1–5; Morm. 8:23. GS Isaia.

◀

3a

3 Ne. 20:11–12.

◀

5a

Luca 24:25–27.

◀

9a

Hel. 13:2.

◀

b

Hel. 14:25.

◀

c

GS Sfânt.

◀

d

Mat. 27:52–53. GS Înviere.

◀

14a

Luca 24:44–46.

Capitolul 24

Trimisul Domnului va pregăti calea pentru cea de-a Doua Venire—Hristos va participa la judecată—Lui Israel i se porunceşte să plătească zeciuieli şi daruri—O carte de aduceri aminte este păstrată—Compară cu Maleahi 3. Circa 34 d.H.

1 Şi s-a întâmplat că El le-a poruncit să scrie cuvintele pe care Tatăl le dăduse lui Maleahi, pe care el trebuia să le spună lor. Şi s-a întâmplat că, după ce acestea au fost scrise, El le-a explicat. Şi acestea sunt cuvintele pe care El le-a spus către ei, zicând: Astfel a vorbit Tatăl către Maleahi—Iată, Eu îl voi trimite pe asolul Meu şi el va pregăti calea înaintea Mea, iar Domnul pe care voi Îl căutaţi va veni dintr-odată în acest templu, chiar solul legământului de care voi vă bucuraţi; iată, El va veni, spune Domnul oştirilor.

2 Dar cine va putea să asufere ziua venirii Lui; şi cine va sta în picioare atunci când El se va arăta? Căci El este la fel ca focul btopitorului şi ca săpunul nălbitorului.

3 Şi El va şedea la fel ca un topitor şi un purificator de argint; şi El îi va purifica pe afiii lui Levi şi-i va curăţi ca pe aur şi ca pe argint pentru ca ei să poată boferi Domnului un dar în dreptate.

4 Atunci darul lui Iuda şi al Ierusalimului va fi plăcut Domnului, la fel ca în ziua din vechime şi la fel ca în anii de odinioară.

5 Iar Eu voi veni lângă voi pentru judecată; şi voi fi un martor neînduplecat împotriva vrăjitorilor şi a curvarilor şi împotriva acelora care jură strâmb şi împotriva acelora care-i asupresc pe simbriaşi în plata lor şi pe văduve şi pe aorfani şi care îi alungă pe străini şi nu se tem de Mine, spune Domnul oştirilor.

6 Căci Eu sunt Domnul, Eu nu Mă schimb; de aceea, voi, fii ai lui Iacov, nu sunteţi nimiciţi.

7 Chiar din zilele părinţilor voştri v-aţi aîndepărtat de rânduielile Mele şi nu le-aţi ţinut. bÎntoarceţi-vă la Mine şi Eu Mă voi întoarce la voi, spune Domnul oştirilor. Dar voi ziceţi: În ce trebuie să ne întoarcem?

8 Se cade ca un om să-L înşele pe Dumnezeu? Totuşi voi M-aţi înşelat pe Mine. Dar voi ziceţi: În ce Te-am înşelat noi pe Tine? În azeciuieli şi bdaruri.

9 Voi sunteţi blestemaţi cu un blestem, căci voi M-aţi jefuit pe Mine, chiar toată naţiunea acesta.

10 Aduceţi toate azeciuielile în magazie pentru ca să fie carne în Casa Mea; şi puneţi-Mă acum la încercare, spune Domnul oştirilor, dacă nu vă voi deschide Eu ferestrele cerului şi dacă nu voi turna peste voi o bbinecuvântare, încât nu va fi loc destul ca să o primiţi.

11 Şi Eu îl voi mustra pe mistuitor de dragul vostru; şi el nu va distruge roadele pământului vostru; şi nici via voastră nu-şi va pierde rodul în câmpuri înainte de vreme, spune Domnul oştirilor.

12 Şi toate naţiunile vă vor numi pe voi “cei binecuvântaţi”, căci voi veţi fi o ţară plăcută, spune Domnul oştirilor.

13 Cuvintele voastre au fost puternice împotriva Mea, spune Domnul. Totuşi voi ziceţi: Ce am vorbit noi împotriva Ta?

14 Voi aţi spus: Este zadarnic să-L slujeşti pe Dumnezeu; şi la ce ne-a folosit nouă că am ţinut rânduielile Lui şi că am călcat cu tristeţe înaintea Domnului oştirilor?

15 Şi acum noi îi fericim pe cei trufaşi; da, cei care făptuiesc răutăţi sunt ridicaţi; da, cei care Îl ispitesc pe Dumnezeu sunt chiar scăpaţi.

16 Atunci şi aceia care s-au temut de Domnul au avorbit adeseori unul cu altul şi Domnul a dat ascultare şi a auzit; şi o bcarte de aducere-aminte a fost scrisă în faţa Lui pentru aceia care s-au temut de Domnul şi care au cinstit numele Lui.

17 Şi ei vor fi ai Mei, spune Domnul oştirilor, în ziua aceea în care Eu Îmi voi aaduna comorile; şi Eu îi voi cruţa aşa cum un om îl cruţă pe propriul său fiu care îl slujeşte.

18 Atunci vă veţi întoarce şi veţi adeosebi între cel drept şi cel rău, între cel care Îl slujeşte pe Dumnezeu şi cel care nu-L slujeşte.

◀

1a

D&L 45:9.

◀

2a

3 Ne. 25:1.

◀

b

Zah. 13:9; D&L 128:24. GS (a) Doua venire a lui Isus Hristos; Pământ—Curăţirea pământului.

◀

3a

Deut. 10:8; D&L 84:31–34.

◀

b

D&L 13:1.

◀

5a

Iac. 1:27.

◀

7a

GS Apostazie.

◀

b

Hel. 13:11; 3 Ne. 10:6; Moro. 9:22.

◀

8a

GS Zeciuială.

◀

b

GS Ofrandă.

◀

10a

D&L 64:23; 119:1–7.

◀

b

GS (a) Binecuvânta, binecuvântat, binecuvântare.

◀

16a

Moro. 6:5.

◀

b

D&L 85:9; Moise 6:5. GS Carte de aducere aminte.

◀

17a

D&L 101:3.

◀

18a

GS Discernământ, darul.

Capitolul 25

La cea de-a Doua Venire, cei mândri şi cei răi vor fi arşi ca miriştea—Ilie se va reîntoarce înainte de acea zi mare şi înfricoşătoare—Compară cu Maleahi 4. Circa 34 d.H.

1 Căci iată, ziua aceea vine, care va aarde ca un cuptor; şi toţi cei bmândri, da, şi toţi cei care fac ticăloşii vor fi ca miriştea; iar ziua care va veni îi va arde pe ei, a spus Domnul oştirilor, ca să nu mai rămână din ei nici rădăcina şi nici ramura.

2 Dar pentru voi, cei care vă temeţi de numele Meu, aFiul Dreptăţii se va înălţa cu tămăduire în aripile Sale, iar voi veţi ieşi şi veţi bcreşte ca cviţeii din grajd.

3 Şi voi îi veţi acălca în picioare pe cei răi; căci ei vor fi cenuşă sub tălpile picioarelor voastre în ziua când Eu voi face aceasta, spune Domnul oştirilor.

4 Aduceţi-vă aminte de legea lui Moise, slujitorul Meu, căruia Eu i-am poruncit în aHoreb pentru întregul Israel, cu rânduieli şi judecăţi.

5 Iată, Eu îl voi trimite la voi pe profetul aIlie înaintea venirii bzilei celei mari şi înfricoşătoare a Domnului;

6 Iar el va aaîntoarce inima strămoşilor înspre copii, iar inima copiilor înspre strămoşii lor, ca nu cumva Eu să vin şi să lovesc pământul cu un blestem.

◀

1a

Isa. 24:6; 1 Ne. 22:15; 3 Ne. 24:2; D&L 29:9; 64:23–24; 133:64; JS—I 1:37. GS Pământ—Curăţirea pământului.

◀

b

2 Ne. 20:33. GS Mândrie.

◀

2a

Eter 9:22.

◀

b

D&L 45:58.

◀

c

Amos 6:4; 1 Ne. 22:24.

◀

3a

3 Ne. 21:12.

◀

4a

Ex. 3:1–6.

◀

5a

2 Regi 2:1–2; D&L 2:1; 110:13–16; 128:17–18. GS Ilie; (a) Pecetlui, pecetluire; Salvarea pentru morţi.

◀

b

GS (a) Doua venire a lui Isus Hristos.

◀

6a

D&L 2:2.

Capitolul 26

Isus explică toate lucrurile de la început şi până la sfârşit—Pruncii şi copiii rostesc lucruri minunate care nu pot fi scrise—Cei din Biserica lui Hristos au toate lucrurile în comun între ei. Circa 34 d.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că după ce Isus a spus aceste lucruri, El le-a explicat către toţi cei din mulţime; şi El le-a explicat lor toate lucrurile, atât cele mari, cât şi cele mici.

2 Şi El a zis: aAceste scripturi, pe care nu le-aţi avut cu voi, Tatăl a poruncit ca Eu să vi le dau vouă; căci a fost înţelepciunea Lui ca ele să fie date generaţiilor viitoare.

3 Şi El a explicat toate lucrurile, chiar de la început şi până la timpul când El trebuia să vină în aslava Sa—da, şi anume toate lucrurile care trebuie să vină pe faţa pământului, chiar şi până când belementele se vor topi cu mare căldură, iar pământul va fi cînfăşurat ca un sul, iar cerul şi pământul se vor sfârşi;

4 Şi chiar până la ziua cea amare din urmă când toate popoarelor şi toate neamurilor, şi toate naţiunile şi toate limbile vor bsta în faţa lui Dumnezeu pentru ca să fie judecate după faptele lor, după cum ele au fost bune sau rele—

5 Dacă ele au fost bune, la aînvierea vieţii fără de sfârşit; şi dacă au fost rele, pentru învierea în osândă, fiind în şiruri, unii de o parte, iar ceilalţi de partea cealaltă, după îndurarea şi bdreptatea şi sfinţenia care este în Hristos, care a fost cînainte ca lumea să fi început.

6 Şi acum, în cartea aceasta nu poate să fie scrisă nici măcar a asuta parte din lucrurile pe care Isus le-a propovăduit într-adevăr către popor;

7 Dar iată, aplăcile lui Nefi conţin cea mai mare parte a lucrurilor pe care El le-a propovăduit poporului;

8 Şi aceste lucruri eu le-am scris, care sunt o parte mai mică a acestor lucruri pe care El le-a propovăduit poporului; iar eu le-am scris cu intenţia ca ele să fie iarăşi aduse acestui popor ade la neamuri, în acord cu cuvintele pe care Isus le-a vorbit.

9 Şi atunci când ei vor primi aceasta, pe care este potrivit ca ei s-o aibă mai întâi, ca să-şi pună la încercare credinţa lor; şi dacă va fi ca ei să creadă aceste lucruri, atunci lucruri şi amai mari le vor fi dezvăluite lor.

10 Şi dacă va fi ca ei să nu creadă aceste lucruri, atunci lucrurile cele mai mari vor fi aascunse de ei pentru osândirea lor.

11 Iată, eu eram gata să scriu acestea, toate cele care au fost înscrise pe plăcile lui Nefi, dar Domnul mi-a interzis, zicând: Eu voi pune la aîncercare credinţa poporului Meu.

12 De aceea eu, Mormon, scriu aceste lucruri care mi-au fost poruncite mie de către Domnul. Şi acum eu, Mormon, termin spusele mele şi încep să scriu lucrurile care mi-au fost poruncite mie.

13 De aceea, aş dori ca voi să vedeţi că Domnul într-adevăr a propovăduit poporului timp de trei zile; iar după aceea, El s-a aarătat lor deseori; şi a rupt bpâine deseori şi a binecuvântat-o şi le-a dat-o lor.

14 Şi s-a întâmplat că El i-a învăţat şi le-a slujit acopiilor mulţimii despre care s-a vorbit; şi El le-a bdezlegat limbile lor, iar ei au spus către taţii lor lucruri mari şi minunate, chiar mai mari decât cele pe care El le-a dezvăluit poporului; şi El le-a dezlegat limbile lor pentru ca ei să poată să vorbească.

15 Şi s-a întâmplat că după ce El s-a înălţat la ceruri—a doua oară când El li s-a arătat lor şi apoi s-a dus la Tatăl; după ce i-a avindecat pe toţi bolnavii lor şi pe infirmii lor; şi după ce a deschis ochii orbilor lor şi a desfundat urechile surzilor; şi după ce a făcut tot felul de vindecări printre ei şi a ridicat pe un om din morţi şi le-a arătat lor puterea Sa şi s-a înălţat la Tatăl—

16 Iată, s-a întâmplat în ziua următoare că mulţimea s-a adunat laolaltă; şi ei i-au văzut şi i-au auzit pe aceşti copii; da, chiar şi apruncii şi-au deschis gurile şi au rostit lucruri minunate; iar lucrurile pe care ei le-au rostit au fost interzise pentru ca nici un om să nu le scrie.

17 Şi s-a întâmplat că aucenicii pe care Domnul îi alesese au început de atunci încolo să bboteze şi să-i înveţe pe toţi aceia care au venit la ei; şi toţi cei care au fost botezaţi în numele lui Isus au fost umpluţi de Duhul Sfânt.

18 Şi mulţi dintre ei au văzut şi au auzit lucruri care nu pot fi spuse, care anu sunt îngăduite să fie scrise.

19 Şi ei au propovăduit şi au slujit unul altuia; şi ei au avut atoate lucrurile în bcomun între ei, fiecare om fiind drept unul cu altul.

20 Şi s-a întâmplat că ei au făcut toate lucrurile chiar aşa cum Isus le poruncise.

21 Iar cei care au fost botezaţi în numele lui Isus au fost numiţi aBiserica lui Hristos.

◀

2a

I.E. Maleahi capitolele 3 şi 4, citate în 3 Nefi capitolele 24 şi 25.

◀

3a

GS Isus Hristos—Slava lui Isus Hristos.

◀

b

Amos 9:13; 2 Pet. 3:10, 12; Morm. 9:2. GS Lume—Sfârşitul lumii; Pământ—Curăţirea pământului.

◀

c

Morm. 5:23.

◀

4a

Hel. 12:25; 3 Ne. 28:31.

◀

b

Mosia 16:10–11. GS Judecată, ultima.

◀

5a

Dan. 12:2; Ioan 5:29.

◀

b

GS Dreptate.

◀

c

Eter 3:14. GS Isus Hristos—Existenţa premuritoare a lui Hristos.

◀

6a

Ioan 21:25; 3 Ne. 5:8.

◀

7a

GS Plăci.

◀

8a

3 Ne. 21:5–6.

◀

9a

Eter 4:4–10.

◀

10a

Alma 12:9–11.

◀

11a

Eter 12:6.

◀

13a

Ioan 21:14.

◀

b

3 Ne. 20:3–9. GS Împărtăşanie.

◀

14a

3 Ne. 17:11–12.

◀

b

Alma 32:23; 3 Ne. 26:16.

◀

15a

3 Ne. 17:9. GS (a) Tămădui, tămăduiri; Minune.

◀

16a

Mat. 11:25.

◀

17a

3 Ne. 19:4–13.

◀

b

4 Ne. 1:1.

◀

18a

3 Ne. 26:11.

◀

19a

4 Ne. 1:3.

◀

b

GS Consacra, legea consacrării.

◀

21a

Mosia 18:17. GS Biserica lui Isus Hristos.

Capitolul 27

Isus le porunceşte să numească Biserica după numele Lui—Misiunea şi jertfa Lui ispăşitoare constituie Evanghelia Lui—Oamenilor li se porunceşte să se pocăiască şi să fie botezaţi pentru ca ei să poată fi sfinţiţi de Duhul Sfânt—Ei urmează să fie tot aşa cum Isus este. Circa 34–35 d.H.

1 Şi s-a întâmplat că în timp ce ucenicii lui Isus călătoreau şi propovăduiau lucrurile pe care ei le văzuseră şi le auziseră şi botezau în numele lui Isus, s-a întâmplat că ucenicii s-au adunat laolaltă şi s-au aunit în rugăciune puternică şi în bpostire.

2 Şi Isus iarăşi li s-a aarătat lor, căci ei se rugau Tatălui în numele Lui; şi Isus a venit şi a stat în mijlocul lor şi le-a spus: Ce vreţi să vă dau Eu vouă?

3 Iar ei I-au spus: Doamne, noi vrem ca Tu să ne spui nouă cum să numim noi această Biserică; căci sunt certuri printre oameni despre acest lucru.

4 Iar Domnul le-a spus: Adevărat, adevărat vă spun Eu vouă, de ce să cârtească şi să se certe poporul despre lucrul acesta?

5 N-au citit ei scripturile care spun că voi trebuie să luaţi asupra voastră anumele lui Hristos care este numele Meu? Căci pe Numele acesta veţi fi voi chemaţi în ziua din urmă;

6 Iar cel care îşi va lua numele Meu şi care va aîndura până la sfârşit, acela va fi salvat în ziua din urmă.

7 De aceea, orice veţi face, veţi face în numele Meu; de aceea voi veţi numi Biserica după numele Meu; şi voi veţi chema pe Tatăl în numele Meu pentru ca El să binecuvânteze Biserica de dragul Meu.

8 Şi cum ar putea această aBiserică să fie a bMea dacă nu ar fi numită după numele Meu? Căci dacă o Biserică ar fi numită după numele lui Moise, atunci aceasta ar fi Biserica lui Moise; sau dacă ar fi numită după numele unui om, atunci aceasta ar fi Biserica unui om; dar dacă ar fi numită după numele Meu, atunci aceasta este Biserica Mea, cu condiţia ca aceasta să fie zidită pe Evanghelia Mea.

9 Adevărat vă spun Eu vouă că voi sunteţi zidiţi pe Evanghelia Mea; de aceea, voi veţi chema toate lucrurile, pe care voi le chemaţi, în numele Meu; de aceea, dacă voi Îl veţi chema pe Tatăl pentru Biserică, dacă va fi în numele Meu, atunci Tatăl vă va auzi;

10 Şi dacă va fi ca Biserica să fie zidită pe Evanghelia Mea, atunci Tatăl Îşi va arăta prin ea propriile Sale lucrări.

11 Dar dacă ea nu va fi zidită pe Evanghelia Mea, ci va fi zidită pe lucrările omului sau pe lucrările diavolului, atunci adevărat vă spun Eu vouă cum că ei vor avea bucurie în lucrările lor numai pentru un timp; şi încetul cu încetul sfârşitul va veni, iar ei vor fi adoborâţi şi aruncaţi într-un foc de unde nu este nici o întoarcere.

12 Căci faptele lor îi aurmăresc pe ei, căci din cauza faptelor lor vor fi ei doborâţi; de aceea, aduceţi-vă aminte de lucrurile pe care Eu vi le-am spus.

13 Iată, Eu v-am dat vouă aEvanghelia Mea; şi aceasta este Evanghelia pe care Eu v-am dat-o vouă—cum că Eu am venit pe lume pentru ca să îndeplinesc bvoinţa Tatălui Meu, căci Tatăl Meu M-a trimis pe Mine.

14 Iar Tatăl Meu M-a trimis pe Mine pentru ca Eu să pot fi aînălţat pe cruce; iar după ce Eu am fost înălţat pe cruce pentru ca să pot să-i baduc pe toţi oamenii la Mine, pentru ca tot aşa cum Eu am fost înălţat de către oameni, tot astfel oamenii vor fi înălţaţi de către Tatăl, pentru ca să stea înaintea Mea ca să fie cjudecaţi după faptele lor, fie că ele sunt bune sau rele—

15 Şi din cauza aceasta am fost Eu aînălţat; de aceea, în acord cu puterea Tatălui, Eu îi voi aduce pe toţi oamenii către Mine pentru ca ei să poată fi judecaţi după faptele lor.

16 Şi se va întâmpla că acela care se apocăieşte şi este bbotezat în numele Meu, acela va fi împlinit; şi dacă el crabdă până la sfârşit, iată, pe el îl voi ţine Eu de nevinovat în faţa Tatălui Meu în ziua când Eu voi sta ca să judec lumea.

17 Iar cel care nu îndura până la sfârşit, acela este cel care va fi doborât şi aruncat în foc, de unde el nu se va mai putea întoarce din cauza adreptăţii Tatălui.

18 Şi acesta este cuvântul pe care El l-a dat copiilor oamenilor. Şi din această cauză El a împlinit cuvintele pe care El le-a dat; şi El nu minte, ci îndeplineşte toate cuvintele Sale.

19 Şi anici un lucru necurat nu poate intra în împărăţia Lui; de aceea, nimic nu va intra în bodihna Lui, în afară de aceia care şi-au cspălat veşmintele în sângele Meu datorită credinţei lor şi a pocăirii de toate păcatele lor şi a fidelităţii lor până la sfârşit.

20 Acum, aceasta este porunca: aPocăiţi-vă, voi cei de la marginile pământului, şi veniţi la Mine şi fiţi bbotezaţi în numele Meu pentru ca să puteţi fi csfinţiţi prin primirea Duhului Sfânt, pentru ca să puteţi să staţi dfără de pată în faţa Mea în ziua din urmă.

21 Adevărat, adevărat vă spun Eu vouă, aceasta este Evanghelia Mea; iar voi cunoaşteţi lucrurile pe care trebuie să le faceţi în Biserica Mea; căci lucrurile pe care voi M-aţi văzut pe Mine că le fac, pe acelea trebuie să le faceţi şi voi; căci ceea ce voi M-aţi văzut pe Mine că fac, tot aceea trebuie şi voi să faceţi;

22 De aceea, dacă voi faceţi aceste lucruri, binecuvântaţi veţi fi voi, căci veţi fi înălţaţi în ziua din urmă.

23 Scrieţi lucrurile pe care le-aţi văzut şi auzit, în afara acelora care sunt ainterzise.

24 Scrieţi faptele acestui popor care va fi, aşa după cum a fost scris, despre ceea ce a fost.

25 Căci iată, după cărţile care au fost scrise şi care vor fi scrise va fi ajudecat acest popor, căci prin ele vor fi bfaptele lor cunoscute de către oameni.

26 Şi iată, toate lucrurile sunt ascrise de către Tatăl; de aceea, după cărţile care vor fi scrise va fi judecată lumea.

27 Şi să ştiţi că avoi veţi fi judecătorii acestui popor, în acord cu judecata pe care Eu o voi da vouă, care va fi dreaptă. De aceea, ce bfel de oameni trebuie să fiţi voi? Adevărat vă spun Eu vouă, tot aşa ccum sunt Eu.

28 Şi acum, Eu Mă aduc la Tatăl. Şi adevărat vă spun Eu vouă că tot ceea ce veţi cere Tatălui în numele Meu vă va fi dat vouă.

29 De aceea, acereţi şi veţi primi; bateţi şi vi se va deschide; căci acela care cere primeşte; iar aceluia care bate i se va deschide.

30 Şi acum iată, bucuria Mea este mare, chiar deplină, datorită vouă şi, de asemenea, datorită acestei generaţii; da, şi chiar şi Tatăl se bucură precum şi toţi îngerii cei sfinţi, datorită vouă şi a acestei generaţii; căci anici una dintre ele nu este pierdută.

31 Iată, Eu aş dori ca voi să înţelegeţi; căci Eu am grijă de cei care trăiesc aacum în baceastă generaţie; şi nici unul dintre ei nu este pierdut; şi în ei Eu am cbucurie deplină.

32 Dar iată, Mă întristez din cauza oamenilor celei de-a apatra generaţii de la această generaţie, căci ei sunt înrobiţi de el tot aşa cum a fost fiul pierzaniei; căci ei Mă vor vinde pe Mine pentru aur şi pentru argint şi pentru ceea ce bmolia distruge şi pentru ceea ce hoţul sparge şi fură. Şi în ziua aceea Eu îi voi vizita pe ei, chiar întorcând faptele lor împotriva capului lor.

33 Şi s-a întâmplat că după ce Isus a terminat de spus aceste cuvinte, El a spus către ucenicii Săi: Intraţi prin poarta cea aîngustă; căci îngustă este poarta şi strâmtă este calea care duce la viaţă; şi puţini vor fi aceia care o vor găsi; dar lată este poarta şi largă este calea care duce la moarte; şi mulţi vor fi aceia care călătoresc pe ea până când noaptea va veni când nici un om nu poate lucra.

◀

1a

D&L 29:6.

◀

b

Alma 6:6. GS (a) Posti, post.

◀

2a

3 Ne. 26:13. GS Isus Hristos—Apariţii ale lui Hristos după moarte.

◀

5a

GS Isus Hristos—A lua numele lui Isus Hristos asupra noastră.

◀

6a

3 Ne. 15:9.

◀

8a

GS Isus Hristos—Capul Bisericii.

◀

b

D&L 115:4.

◀

11a

Alma 5:52.

◀

12a

Apoc. 14:13; D&L 59:2.

◀

13a

D&L 76:40–42. GS Evanghelie.

◀

b

Ioan 6:38–39.

◀

14a

1 Ne. 11:32–33; Moise 7:55.

◀

b

Ioan 6:44; 2 Ne. 9:5; D&L 27:18.

◀

c

GS Isus Hristos—Judecător.

◀

15a

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

16a

GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

b

GS Botez, (a) boteza.

◀

c

1 Ne. 13:37. GS (a) Îndura.

◀

17a

GS Dreptate.

◀

19a

Alma 11:37.

◀

b

D&L 84:24. GS Odihnă.

◀

c

Apoc. 1:5; 7:14; Alma 5:21, 27; 13:11–13.

◀

20a

Eter 4:18.

◀

b

GS Botez, (a) boteza—Esenţial.

◀

c

GS Sfinţire.

◀

d

D&L 4:2.

◀

23a

3 Ne. 26:16.

◀

25a

2 Ne. 33:10–15; C. lui M. 1:11.

◀

b

1 Ne. 15:32–33.

◀

26a

3 Ne. 24:16. GS Cartea vieţii.

◀

27a

1 Ne. 12:9–10; Morm. 3:19.

◀

b

GS Isus Hristos—Exemplul lui Isus Hristos.

◀

c

Mat. 5:48; 3 Ne. 12:48.

◀

28a

Ioan 20:17.

◀

29a

Mat. 7:7; 3 Ne. 14:7.

◀

30a

Ioan 17:12.

◀

31a

3 Ne. 9:11–13; 10:12.

◀

b

3 Ne. 28:23.

◀

c

GS Bucurie.

◀

32a

2 Ne. 26:9–10; Alma 45:10, 12.

◀

b

Mat. 6:19–21; 3 Ne. 13:19–21.

◀

33a

Mat. 7:13–14; 3 Ne. 14:13–14; D&L 22:1–4.

Capitolul 28

Nouă dintre cei doisprezece doresc şi li se făgăduieşte o moştenire în împărăţia lui Hristos atunci când vor muri—Cei trei nefiţi doresc şi li se dă putere asupra morţii aşa ca ei să rămână pe pământ până când Isus va veni din nou—Ei sunt strămutaţi şi văd lucruri care nu sunt îngăduite să fie glăsuite şi ei acum slujesc printre oameni. Circa 34-35 d.H.

1 Şi s-a întâmplat că atunci când Isus a spus aceste cuvinte, El a spus către ucenicii Săi, unul câte unul, zicându-le: Ce doriţi voi de la Mine după ce Eu sunt dus la Tatăl?

2 Şi ei toţi au glăsuit, în afară de trei, zicând: Noi dorim ca, după ce am trăit până la vârsta omului, slujirea noastră la care Tu ne-ai chemat să se poată termina pentru ca noi să putem veni în grabă la Tine, în împărăţia Ta.

3 Iar El a spus către ei: Binecuvântaţi sunteţi voi pentru că voi doriţi acest lucru de la Mine; de aceea, după ce veţi fi în vârstă de şaptezeci şi doi de ani, voi veţi veni la Mine în împărăţia Mea; şi în Mine veţi găsi aodihna.

4 Şi după ce El a vorbit către ei, El s-a întors către cei trei şi a spus către ei: Ce vreţi voi ca Eu să fac pentru voi atunci când Eu sunt dus la Tatăl?

5 Şi ei s-au întristat în inimile lor, căci nu îndrăzneau să-I spună Lui ceea ce doreau.

6 Iar El a spus către ei: Iată, Eu acunosc gândurile voastre, iar voi aţi dorit lucrul pe care bIoan, cel iubit al Meu, care a fost cu mine în slujirea Mea, l-a dorit de la Mine, înainte ca Eu să fi fost ridicat de către iudei.

7 De aceea, mai binecuvântaţi sunteţi voi, căci nu veţi gusta aniciodată bmoartea; ci veţi trăi ca să vedeţi toate lucrările Tatălui către copiii oamenilor chiar până când toate lucrurile vor fi împlinite în acord cu voinţa Tatălui, atunci când Eu voi veni în slava Mea cu cputerile cerului.

8 Şi voi nu veţi suferi niciodată durerile morţii; ci atunci când Eu voi veni în slava Mea, voi veţi fi transformaţi într-o clipă din amortalitate la bnemurire; iar apoi, veţi fi binecuvântaţi în împărăţia Tatălui Meu.

9 Şi iarăşi, voi nu veţi avea durere atunci când veţi trăi în carne trupească şi nici supărare, decât pentru păcatele lumii; şi toate acestea le voi face Eu datorită lucrului pe care l-aţi dorit voi de la Mine, căci aţi dorit ca să puteţi aaduce sufletele oamenilor la Mine atât timp cât lumea va fi.

10 Şi pentru aceasta voi veţi avea bucurie adeplină; şi voi veţi fi aşezaţi în împărăţia Tatălui Meu; da, bucuria voastră va fi deplină, tot aşa cum Tatăl Mi-a dat Mie bucurie deplină; şi voi veţi fi tot aşa cum sunt Eu, iar Eu sunt aşa cum este Tatăl; iar Tatăl şi cu Mine suntem buna;

11 Iar Duhul aSfânt depune mărturie despre Tatăl şi despre Mine; iar Tatăl va da Duhul Sfânt copiilor oamenilor datorită Mie.

12 Şi s-a întâmplat că atunci când Isus a spus aceste cuvinte, El a atins pe fiecare dintre ei cu degetul Său, în afară de cei trei care trebuia să rămână, iar apoi a plecat.

13 Şi iată, cerurile s-au deschis şi ei au fost aluaţi în cer şi au văzut şi auzit lucruri care nu pot fi spuse.

14 Şi lor li s-a ainterzis să vorbească; şi nici nu li s-a dat lor voie să spună lucrurile pe care le-au văzut şi le-au auzit;

15 Şi ei nu puteau să spună dacă erau în trupul lor sau în afara trupului lor; căci li se părea că erau aschimbaţi la faţă, că erau transformaţi de la acest trup de carne la o stare nemuritoare şi că puteau să vadă lucrurile lui Dumnezeu.

16 Dar s-a întâmplat că iarăşi au slujit pe faţa pământului; cu toate acestea, ei nu au slujit despre lucrurile pe care le auziseră şi le văzuseră din cauza poruncii care le fusese dată lor în ceruri.

17 Şi acum, eu nu ştiu dacă ei erau muritori sau nemuritori începând cu ziua schimbării lor la faţă;

18 Dar eu atât ştiu, că în acord cu scrierile care au fost date—ei au mers pe faţa pământului şi au predicat întregului popor, unind cu Biserica pe oricât de mulţi voiau să creadă în predicile lor, botezându-i, iar toţi cei care au fost botezaţi au primit Duhul Sfânt.

19 Şi ei au fost aruncaţi în închisoare de către aceia care nu aparţineau de Biserică. Şi aînchisorile nu puteau să-i ţină, căci ele se crăpau în două.

20 Şi ei au fost aruncaţi în pământ; dar ei au lovit pământul cu cuvântul lui Dumnezeu într-atât, încât prin aputerea Lui ei au fost eliberaţi din adâncurile pământului; şi de aceea, ei nu puteau săpa gropi destul de adânci ca să-i ţină pe ei.

21 Şi de trei ori au fost aruncaţi ei într-un acuptor, dar nu au păţit nimic.

22 Şi de două ori au fost ei aruncaţi într-o agroapă cu fiare sălbatice; şi iată, ei s-au jucat cu fiarele aşa cum se joacă un copil cu un miel nou-născut şi nu au păţit nimic.

23 Şi s-a întâmplat că în felul acesta s-au dus ei printre toţi oamenii lui Nefi şi au predicat aEvanghelia lui Hristos către toţi oamenii de pe faţa ţării; şi ei au fost convertiţi către Domnul şi s-au unit cu Biserica lui Hristos; şi astfel, oamenii bacelei generaţii au fost binecuvântaţi în acord cu cuvintul lui Isus.

24 Şi acum eu, Mormon, termin de vorbit despre aceste lucruri un timp.

25 Iată, eu eram gata să scriu anumele acelora care nu trebuia niciodată să guste moartea, dar Domnul mi-a interzis să fac aceasta; de aceea, nu le scriu, căci ele sunt ascunse de lume.

26 Dar iată, eu i-am văzut, iar ei mi-au slujit mie.

27 Şi iată, ei vor fi printre neamuri, iar neamurile nu-i vor cunoaşte.

28 Ei, de asemenea, vor fi printre iudei, iar iudeii nu-i vor cunoaşte.

29 Şi se va întâmpla, atunci când Domnul va găsi potrivit în înţelepciunea Sa, ca ei să slujească tuturor triburilor aîmprăştiate ale lui Israel, precum şi tuturor naţiunilor, neamurilor, limbilor şi popoarelor; şi vor aduce către Isus multe suflete dintre ei pentru ca dorinţa lor să fie împlinită, precum şi datorită puterii de convingere a lui Dumnezeu care este în ei.

30 Şi ei sunt ca şi aîngerii lui Dumnezeu; şi dacă ei se vor ruga Tatălui în numele lui Isus, atunci ei vor putea să se arate oricărui om pe care ei îl vor socoti bun.

31 De aceea, mari şi minunate lucruri vor fi făcute de către ei înainte de ziua cea amare a venirii, când toţi oamenii vor sta cu siguranţă în faţa scaunului de judecată al lui Hristos;

32 Da, chiar şi printre neamuri va fi o amare şi minunată lucrare făcută de către ei înainte de acea zi de judecată.

33 Şi dacă aveţi scripturile care fac o relatare completă despre toate faptele minunate ale lui Hristos, atunci veţi şti, în acord cu cuvintele lui Hristos, că aceste lucruri cu siguranţă se vor întâmpla.

34 Şi vai de acela care anu va asculta de cuvintele lui Isus şi ale bacelora pe care El i-a ales şi i-a trimis printre ei; căci oricine care nu va primi cuvintele lui Isus şi cuvintele acelora pe care El i-a trimis, nu-L va primi pe El; şi de aceea, El nu-l va primi pe el în ziua din urmă;

35 Şi ar fi mai bine pentru ei dacă nu s-ar fi născut. Căci credeţi voi că faceţi să înceteze dreptatea unui Dumnezeu mâniat, care a fost acălcat în picioare de oameni pentru ca prin aceasta salvarea să poată veni?

36 Şi acum iată, aşa cum eu am spus despre aceia pe care Domnul i-a ales, da, şi anume cei trei care au fost luaţi în ceruri, despre care eu nu ştiu dacă erau curăţaţi din mortalitate în nemurire—

37 Dar iată, de când eu am scris, L-am întrebat pe Domnul, iar El mi-a făcut cunoscut mie cum că trebuie să fie o schimbare a trupurilor lor sau altfel spus, ei ar trebui să guste moartea;

38 De aceea, pentru ca ei să nu guste moartea, o aschimbare a fost făcută asupra trupurilor lor pentru ca ei să nu sufere nici durere şi nici supărare, în afară de durerea şi supărarea pentru păcatele lumii.

39 Acum, această schimbare nu era la fel de mare ca aceea care se va întâmpla în ziua din urmă; dar a fost o schimbare făcută asupra lor, în aşa fel încât Satana să nu poată să aibă nici o putere asupra lor, pentru ca el să nu poată să-i aispitească pe ei; iar ei au fost bsfinţiţi în carne pentru ca să fie csfinţi şi pentru ca puterile pământului să nu poată să-i captureze.

40 Şi în starea aceasta trebuia ei să rămână până în ziua judecăţii lui Hristos; şi în ziua aceea, ei trebuia să primească o schimbare şi mai mare şi să fie primiţi în Împărăţia Tatălui din care să nu mai iasă, ci să locuiască cu Dumnezeu în ceruri în vecii vecilor.

◀

3a

GS Odihnă.

◀

6a

Amos 4:13; Alma 18:32.

◀

b

Ioan 21:21–23; D&L 7:1–4.

◀

7a

4 Ne. 1:14; Morm. 8:10–11; Eter 12:17.

◀

b

GS Fiinţe schimbate.

◀

c

3 Ne. 20:22.

◀

8a

3 Ne. 28:36–40. GS Muritor, viaţă muritoare.

◀

b

GS Nemuritor, nemurire.

◀

9a

Filip. 1:23–24; D&L 7:5–6.

◀

10a

D&L 84:36–38.

◀

b

Ioan 17:20–23.

◀

11a

2 Ne. 31:17–21; 3 Ne. 11:32.

◀

13a

2 Cor. 12:2–4.

◀

14a

D&L 76:114–116.

◀

15a

Moise 1:11. GS Schimbarea la faţă.

◀

19a

Fapte 16:26; Alma 14:26–28.

◀

20a

Morm. 8:24.

◀

21a

Dan. 3:22–27; 4 Ne. 1:32.

◀

22a

Dan. 6:16–23; 4 Ne. 1:33.

◀

23a

GS Evanghelie.

◀

b

3 Ne. 27:30–31.

◀

25a

3 Ne. 19:4.

◀

29a

GS Israel—Cele zece triburi pierdute ale lui Israel; Israel—Împrăştierea Israelului.

◀

30a

GS Îngeri.

◀

31a

Hel. 12:25; 3 Ne. 26:4–5.

◀

32a

2 Ne. 25:17.

◀

34a

Eter 4:8–12.

◀

b

GS Profet.

◀

35a

Hel. 12:2.

◀

38a

GS Fiinţe schimbate.

◀

39a

GS Ispită, (a) ispiti.

◀

b

GS Sfinţire.

◀

c

GS Sfinţenie.

Capitolul 29

Apariţia Cărţii lui Mormon este un semn că Domnul a început să adune Israelul şi să îndeplinească legămintele Sale—Aceia care resping revelaţiile şi darurile Lui din zilele din urmă vor fi blestemaţi. Circa 34–35 d.H.

1 Şi acum iată, vă spun eu vouă că atunci când Domnul va găsi de cuviinţă, în înţelepciunea Sa, ca aceste spuse să aajungă până la neamuri în acord cu cuvântul Său, atunci voi puteţi să aflaţi că blegământul, pe care Tatăl l-a făcut cu copiii lui Israel în legătură cu restaurarea lor în ţara moştenirii lor, a început deja să se înfăptuiască.

2 Şi voi puteţi afla despre cuvintele Domnului, care au fost spuse de către profeţii cei sfinţi, că vor fi toate împlinite; şi voi nu trebuie să spuneţi că Domnul Îşi aîntârzie venirea la copiii lui Israel.

3 Şi voi nu trebuie să credeţi în inima voastră despre cuvintele care au fost spuse că sunt deşarte, căci iată, Domnul Îşi va aduce aminte de legământul pe care l-a făcut cu poporul Său din casa lui Israel.

4 Şi atunci când voi veţi vedea aceste spuse adeverindu-se printre voi, atunci voi nu va mai trebui să dispreţuiţi faptele Domnului, căci asabia bdreptăţii Lui este în mâna Lui dreaptă; şi iată, în ziua aceea, dacă veţi dispreţui faptele Domnului, atunci El va face ca aceasta să vină asupra voastră.

5 aVai de cel care bdispreţuieşte faptele Domnului; da, vai de cel care Îl va ctăgădui pe Hristos şi faptele Lui!

6 Da, avai de cel care va tăgădui revelaţiile Domnului şi care va spune că Domnul nu mai lucrează prin revelaţii sau prin profeţie, sau prin bdaruri sau prin limbi, sau prin tămăduiri sau prin puterea Duhului Sfânt!

7 Da, şi vai de cel care în ziua aceea va spune, pentru a primi acâştig, că nu poate să fie bnici o minune făcută de Isus Hristos; căci acela care face aceasta va ajunge ca cfiul pierzaniei, pentru care nu a fost nici o îndurare, în acord cu cuvântul lui Hristos!

8 Da, şi voi nu va trebui să mai ainsultaţi sau să bdispreţuiţi, sau să vă bateţi joc de ciudei şi nici de urmaşii casei lui Israel; căci iată, Domnul Îşi va aduce aminte de legământul Său cu ei şi le va face lor aşa cum El a jurat.

9 De aceea, voi nu trebuie să credeţi că puteţi întoarce mâna cea dreaptă a Domnului către cea stângă pentru ca El să nu poată executa judecata pentru împlinirea legământului pe care El l-a făcut cu casa lui Israel.

◀

1a

2 Ne. 30:3–8.

◀

b

Morm. 5:14, 20.

◀

2a

Luca 12:45–48.

◀

4a

3 Ne. 20:20.

◀

b

GS Dreptate.

◀

5a

2 Ne. 28:15–16.

◀

b

Morm. 8:17; Eter 4:8–10.

◀

c

Mat. 10:32–33.

◀

6a

Morm. 9:7–11, 15.

◀

b

GS Darurile Spiritului.

◀

7a

GS Vicleşug preoţesc.

◀

b

2 Ne. 28:4–6; Morm. 9:15–26.

◀

c

GS Fiii pierzaniei.

◀

8a

1 Ne. 19:14.

◀

b

2 Ne. 29:4–5.

◀

c

GS Iudei.

Capitolul 30

Neamurilor din zilele din urmă li se porunceşte să se pocăiască, să vină la Hristos şi să fie numărate împreună cu casa lui Israel. Circa 34–35 d.H.

1 Ascultaţi, o, voi neamuri, şi auziţi cuvintele lui Isus Hristos, Fiul Dumnezeului celui Viu, cuvinte pe care El mi-a poruncit să le spun despre voi, căci iată, El mi-a aporuncit să scriu, zicând:

2 Întoarceţi-vă, voi toate aneamurile, de la căile voastre păcătoase; şi bpocăiţi-vă de faptele voastre rele, de minciunile voastre şi de înşelăciunile voastre, de curviile voastre şi de ororile voastre tăinuite, de idolatriile voastre şi de crimele voastre, de vicleşugurile voastre preoţeşti şi de invidiile voastre, de conflictele voastre şi de toate ticăloşiile voastre şi de lucrurilor voastre abominabile; şi veniţi la Mine şi fiţi botezaţi în numele Meu pentru ca să puteţi primi iertarea păcatelor voastre şi să fiţi umpluţi de Duhul Sfânt, pentru ca să puteţi fi cnumăraţi împreună cu poporul Meu, care este din casa lui Israel.

◀

1a

3 Ne. 5:12–13.

◀

2a

GS Neamuri.

◀

b

GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

c

Gal. 3:27–29; 2 Ne. 10:18–19; 3 Ne. 16:10–13; 21:22–25; Avr. 2:10.

Al patrulea Nefi

Cartea lui Nefi
Care este fiul lui Nefi—unul dintre ucenicii lui Isus Hristos

O relatare a poporului lui Nefi, în acord cu cronica lui.

Capitolul 1

Nefiţii şi lamaniţii sunt cu toţii convertiţi în Domnul—Ei cu toţii au lucruri în comun, fac minuni şi prosperă în ţară—După două secole, au loc dezbinări, fapte rele, biserici neadevărate şi persecuţii—După trei sute de ani, atât nefiţii, cât şi lamaniţii sunt păcătoşi—Amaron ascunde cronicile sfinte. Circa 35–321 d.H.

1 Şi s-a întâmplat că cel de-al treizeci şi patrulea an a trecut, precum şi cel de-al treizeci şi cincilea; şi iată că ucenicii lui Isus au format o Biserică a lui Hristos în toate ţările dimprejur. Şi toţi aceia care au venit la ei şi s-au pocăit de păcatele lor au fost botezaţi în numele lui Isus; şi ei, de asemenea, au primit Duhul Sfânt.

2 Şi s-a întâmplat că în cel de-al treizeci şi şaselea an, oamenii erau cu toţii convertiţi la Domnul, pe toată faţa ţării, atât nefiţii, cât şi lamaniţii; şi nu erau nici un fel de conflicte şi certuri între ei, iar fiecare om se purta cu dreptate faţă de celălalt.

3 Şi ei au avut atoate lucrurile în comun; de aceea, nu erau nici bogaţi şi nici săraci, nici subjugaţi şi nici liberi, ci cu toţii erau liberi şi părtaşi ai darului ceresc.

4 Şi s-a întâmplat că şi cel de-al treizeci şi şaptelea an a trecut, de asemenea, iar în ţară încă mai continua să fie pace.

5 Şi erau multe fapte mari şi minunate făcute de către ucenicii lui Isus, într-atât, încât ei au avindecat pe bolnavi şi au înviat morţi şi i-au făcut pe cei schilozi să umble, iar pe cei orbi să-şi capete vederea, iar pe cei surzi să audă; şi ei au făcut tot felul de bminuni printre copiii oamenilor. Şi nu făceau minunile decât în numele lui Isus.

6 Şi astfel a trecut cel de-al treizeci şi optulea an, precum şi cel de-al treizeci şi nouălea şi cel de-al patruzeci şi unulea şi cel de-al patruzeci şi doilea; da, chiar până când au trecut patruzeci şi nouă de ani şi, de asemenea, al cincizeci şi unulea şi al cincizeci şi doilea; da, şi chiar până când cincizeci şi nouă de ani au trecut.

7 Şi Domnul a făcut ca ei să prospere foarte mult în ţară; da, într-atât, încât ei iarăşi au zidit oraşe acolo unde oraşele fuseseră arse.

8 Da, chiar şi aoraşul Zarahemla l-au zidit din nou.

9 Dar au fost multe oraşe care fuseseră ascufundate, iar apele veniseră peste ele; de aceea, aceste oraşe nu au putut să fie renovate.

10 Şi acum iată, s-a întâmplat că poporul lui Nefi a devenit puternic şi s-a înmulţit nespus de repede; şi a devenit un popor nespus de afrumos şi plăcut la înfăţişare.

11 Şi ei au fost căsătoriţi şi au fost daţi pentru căsătorie şi au fost binecuvântaţi în acord cu mulţimea făgăduielilor pe care Domnul le făcuse lor.

12 Şi ei nu au mai umblat după felul aritualurilor şi rânduielilor blegii lui Moise; ci au umblat după poruncile pe care le primiseră de la Domnul Dumnezeul lor, continuând în cpostire şi rugăciuni şi adunându-se laolaltă deseori ca să se roage şi să audă cuvântul Domnului.

13 Şi s-a întâmplat că nu a fost nici un conflict între oameni în toată ţara; ci s-au întâmplat mari minuni făcute de ucenicii lui Isus.

14 Şi s-a întâmplat că cel de-al şaptezeci şi unulea an a trecut, precum şi cel de-al şaptezeci şi doilea an, da, şi în sfârşit, până când cel de-al şaptezeci şi nouălea an a trecut; da, chiar şi o sută de ani au trecut, iar ucenicii lui Isus, pe care El îi alesese, se duseseră cu toţii în aparadisul lui Dumnezeu, în afară de cei btrei care trebuia să rămână; şi alţi cucenici au fost drânduiţi în locul lor; şi, de asemenea, mulţi din acea generaţie muriseră.

15 Şi s-a întâmplat că nu era anici un conflict în ţară datorită dragostei lui Dumnezeu care trăieşte în inimile oamenilor.

16 Şi nu erau anici invidie, nici certuri, nici tumulturi, nici curvii, nici minciuni, nici crime sau alte feluri de bnecurăţenii; şi cu siguranţă nu a putut să fie nici un popor mai cfericit printre toate popoarele care au fost făcute de către mâna lui Dumnezeu.

17 Nu era nici un tâlhar sau ucigaş; şi, de asemenea, nu era nici un lamanit sau vreun fel de—iţi; ci ei cu toţii erau ca aunul singur, copiii lui Hristos şi moştenitorii împărăţiei lui Dumnezeu.

18 Şi cât erau ei de binecuvântaţi! Căci Domnul i-a binecuvântat pe ei în toate faptele lor; da, şi anume, au fost binecuvântaţi şi au prosperat până când o sută zece ani au trecut; iar cei din prima generaţie de după Hristos au murit, iar în ţară nu era nici un conflict.

19 Şi s-a întâmplat că Nefi, acela care a păstrat această cronică din urmă (şi el le-a păstrat pe aplăcile lui Nefi), a murit, iar fiul lui, Amos, le-a păstrat în locul lui; şi el le-a păstrat, de asemenea, pe plăcile lui Nefi.

20 Şi le-a păstrat timp de optzeci şi patru de ani şi încă mai era pace în ţară, în afară de o parte mică din popor care s-a revoltat din Biserică şi şi-a luat numele de lamaniţi; de aceea, au început iarăşi să fie lamaniţi în ţară.

21 Şi s-a întâmplat că şi Amos a murit (şi aceasta s-a întâmpla o sută nouăzeci şi patru de ani de la venirea lui Hristos), iar fiul lui, Amos, a păstrat cronica în locul lui; şi el, de asemenea, a păstrat-o pe plăcile lui Nefi; şi aceasta, de asemenea, a fost scrisă în cartea lui Nefi, care este această carte.

22 Şi s-a întâmplat că două sute de ani au trecut; iar din a doua generaţie au murit cu toţii, în afară de câţiva.

23 Şi acum eu, Mormon, aş dori ca voi să ştiţi că poporul s-a înmulţit într-atât, încât s-au răspândit pe toată faţa ţării şi că au devenit foarte bogaţi, datorită prosperităţii lor în Hristos.

24 Şi acum, în acest al două sute unulea an, au început să fie printre ei unii care erau înălţaţi în amândrie, cum ar fi purtarea de veşminte scumpe şi a tot felul de perle fine, precum şi a tot felul de lucruri lumeşti.

25 Şi de la acel timp încolo, ei nu au mai avut bucatele şi avuţiile lor în acomun.

26 Şi ei au început să fie împărţiţi în clase; şi au început să zidească abiserici pentru ei înşişi pentru ca să capete bcâştig; şi au început să tăgăduiască Biserica cea adevărată a lui Hristos.

27 Şi s-a întâmplat că atunci când două sute zece ani au trecut, au fost multe biserici în ţară; da, au fost multe biserici care pretindeau a-L cunoaşte pe Hristos şi totuşi atăgăduiau cea mai mare parte a Evangheliei într-atât, încât ei au căpătat tot felul de ticăloşii şi au administrat ceea ce era sfânt acelora cărora le era binterzis pentru că erau nevrednici.

28 Şi această aBiserică s-a înmulţit nespus de mult din cauza nedreptăţii şi din cauza puterii lui Satana care pusese stăpânire pe inimile lor.

29 Şi iarăşi, mai era încă o altă Biserică care L-a tăgăduit pe Hristos; şi ei au apersecutat Biserica cea adevărată a lui Hristos din cauza umilinţei şi a credinţei sale în Hristos; şi i-au dispreţuit pe ei din cauza multor minuni care erau făcute printre ei.

30 De aceea, au exercitat putere şi autoritate asupra ucenicilor lui Isus care rămăseseră cu ei şi i-au aruncat pe ei în aînchisoare; dar, prin puterea cuvântului lui Dumnezeu care era într-înşii, închisorile s-au crăpat în două, iar ei au mers şi au făcut multe minuni mari printre ei.

31 Cu toate acestea şi în ciuda tuturor acestor minuni, oamenii şi-au împietrit inimile şi au căutat să-i ucidă pe ei, tot aşa cum iudeii din Ierusalim au căutat să-L ucidă pe Isus, în acord cu cuvântul Lui.

32 Şi ei i-au aruncat pe ei în acuptoarele de bfoc, iar ei au ieşit afară fără să fi fost atinşi.

33 Şi ei, de asemenea, i-au aruncat pe ei în agropile fiarelor sălbatice, iar ei s-au jucat cu fiarele sălbatice tot aşa cum se joacă un copil cu un miel; şi ei au ieşit dintre fiare fără să fi fost atinşi.

34 Cu toate acestea, oamenii şi-au împietrit inimile, căci erau conduşi de către mulţi preoţi şi profeţi neadevăraţi ca să zidească multe biserici şi să facă multe feluri de nedreptăţi. Şi ei i-au alovit pe oamenii lui Isus; dar poporul lui Isus nu a lovit înapoi. Şi astfel ei au rătăcit în necredinţă şi ticăloşie, de la an la an, chiar până când cel de-al două sute treizecilea an a trecut.

35 Şi acum s-a întâmplat că în acest an, în cel de-al două sute treizeci şi unulea an, a fost o mare separare în popor.

36 Şi s-a întâmplat că în acest an un popor s-a ridicat, care se numea nefiţi, iar oamenii lui erau credincioşi adevăraţi în Hristos; iar printre ei erau cei care fuseseră numiţi de către lamaniţi—iacoviţii şi iosefiţii şi zoramiţii;

37 De aceea, credincioşii cei adevăraţi în Hristos, precum şi cei care-L preamăreau cu adevărat pe Hristos (printre care erau cei atrei ucenici ai lui Isus care trebuia să rămână) au fost numiţi nefiţi şi iacoviţi şi iosefiţi şi zoramiţi.

38 Şi s-a întâmplat că aceia care au respins Evanghelia, au fost numiţi lamaniţi şi lemueliţi şi ismaeliţi; şi ei nu au rătăcit în necredinţă, dar s-au arevoltat cu bună ştire împotriva Evangheliei lui Hristos; şi i-au învăţat pe copiii lor cum că nu trebuie să creadă, tot aşa cum strămoşii lor de la început se rătăciseră.

39 Şi aceasta s-a întâmplat din cauza ticăloşiei şi a lucrurilor abominabile ale taţilor lor, aşa cum s-a întâmplat la început. Şi ei au fost aînvăţaţi să-i urască pe copiii lui Dumnezeu, tot aşa cum lamaniţii au fost învăţaţi să-i urască pe copiii nefiţilor de la început.

40 Şi s-a întâmplat că două sute patruzeci şi patru de ani au trecut şi astfel au fost treburile poporului. Iar partea cea mai ticăloasă a poporului a devenit foarte puternică şi a devenit cu mult mai numeroasă decât poporul lui Dumnezeu.

41 Şi ei încă au mai continuat să zidească biserici pentru ei înşişi şi să le împodobească cu tot felul de lucruri preţioase. Şi astfel au trecut două sute cincizeci de ani şi, de asemenea, două sute şaizeci de ani.

42 Şi s-a întâmplat că partea cea ticăloasă a poporului a început iarăşi să organizeze jurămintele şi acombinaţiile secrete ale lui Gadianton.

43 Şi, de asemenea, oamenii care erau numiţi poporul lui Nefi au început să fie trufaşi în inimile lor din cauza bogăţiilor lor nespus de mari şi să devină răi la fel ca şi fraţii lor, lamaniţii.

44 Şi începând de la acest timp, Ucenicii au început să sufere pentru apăcatele lumii.

45 Şi s-a întâmplat că atunci când trei sute de ani au trecut, atât poporul nefiţilor, cât şi lamaniţii deveniseră foarte ticăloşi, unul la fel ca celălalt.

46 Şi s-a întâmplat că tâlharii lui Gadianton s-au răspândit peste toată faţa ţării; şi nimeni nu era drept, în afară de ucenicii lui Isus. Şi ei au depozitat aur şi argint din abundenţă şi au făcut tot felul de negoţuri.

47 Şi s-a întâmplat că, după ce trei sute cinci ani au trecut (iar poporul încă mai rămăsese în ticăloşie), Amos a murit; iar fratele său, Amaron, a păstrat cronica în locul lui.

48 Şi s-a întâmplat că, atunci când trei sute douăzeci de ani au trecut, Amaron, fiind constrâns de Duhul Sfânt, a ascuns acronicile sfinte—da, şi anume toate cronicile sfinte care fuseseră transmise din generaţie în generaţie, care erau sfinte—chiar până în cel de-al trei sute douăzecilea an de la venirea lui Hristos.

49 Şi el le-a ascuns la Domnul, pentru ca ele să aapară iarăşi acelora care sunt urmaşii casei lui Iacov, în acord cu profeţiile şi făgăduielile Domnului. Şi astfel este sfârşitul cronicii lui Amaron.

◀

3a

Fapte 4:32; 3 Ne. 26:19. GS Consacra, legea consacrării.

◀

5a

GS (a) Tămădui, tămăduiri.

◀

b

Ioan 14:12. GS Minune.

◀

8a

3 Ne. 8:8.

◀

9a

3 Ne. 9:4, 7.

◀

10a

Morm. 9:6.

◀

12a

2 Ne. 25:30; 3 Ne. 15:2–8.

◀

b

GS Legea lui Moise.

◀

c

Moro. 6:5; D&L 88:76–77.

◀

14a

GS Paradis.

◀

b

3 Ne. 28:3–9. GS Fiinţe schimbate.

◀

c

GS Ucenic.

◀

d

GS (a) Rândui, rânduire.

◀

15a

GS Pace.

◀

16a

GS Unitate.

◀

b

GS Poftă.

◀

c

Mosia 2:41; Alma 50:23. GS Bucurie.

◀

17a

Ioan 17:21. GS Sion.

◀

19a

GS Plăci.

◀

24a

GS Mândrie.

◀

25a

4 Ne. 1:3.

◀

26a

1 Ne. 22:23; 2 Ne. 28:3; Morm. 8:32–38.

◀

b

D&L 10:56. GS Vicleşug preoţesc.

◀

27a

GS Apostazie.

◀

b

3 Ne. 18:28–29.

◀

28a

GS Diavol—Biserica Diavolului.

◀

29a

GS (a) Persecuta, persecuţie.

◀

30a

3 Ne. 28:19–20.

◀

32a

3 Ne. 28:21.

◀

b

Dan. 3:26–27.

◀

33a

3 Ne. 28:22.

◀

34a

3 Ne. 12:39; D&L 98:23–27.

◀

37a

3 Ne. 28:6–7; Morm. 8:10–11.

◀

38a

GS Răzvrătire.

◀

39a

Mosia 10:17.

◀

42a

GS Combinaţii secrete.

◀

44a

3 Ne. 28:9.

◀

48a

Hel. 3:13, 15–16.

◀

49a

Enos 1:13.

Cartea lui Mormon

Capitolul 1

Amaron îl instruieşte pe Mormon despre cronicile sfinte—Un război începe între nefiţi şi lamaniţi—Cei trei nefiţi sunt luaţi—Ticăloşia, necredinţa, farmecele şi vrăjitoria predomină. Circa 321–326 d.H.

1 Şi acum eu, aMormon, fac o bcronică a lucrurilor pe care eu le-am văzut şi auzit şi o numesc Cartea lui Mormon.

2 Şi cam la timpul când aAmaron a ascuns cronicile pentru Domnul, el a venit la mine (vârsta mea fiind cam de zece ani, şi eu am început să fiu bînvăţat întrucâtva după felul învăţăturii poporului meu), iar Amaron a spus către mine: Eu văd că tu eşti un copil serios şi iute în a observa;

3 De aceea, atunci când vei fi cam de douăzeci şi patru de ani, aş dori ca tu să-ţi aduci aminte de lucrurile pe care le-ai observat despre acest popor; şi când vei fi la vârsta aceea, du-te în ţara Antum, la dealul care va fi numit aŞim; şi acolo am pus eu în Domnul toate inscripţiile sfinte despre acest popor.

4 Şi iată, tu să iei aplăcile lui Nefi la tine, iar pe celelalte să le laşi în locul în care sunt; şi tu să înscrii pe plăcile lui Nefi toate lucrurile pe care le-ai observat despre acest popor.

5 Iar eu, Mormon, fiind un urmaş al lui aNefi (şi numele tatălui meu a fost Mormon), îmi aduc aminte de lucrurile pe care Amaron mi le-a poruncit.

6 Şi s-a întâmplat că eu având unsprezece ani, am fost dus de către tatăl meu în ţara de la miazăzi şi anume în ţara lui Zarahemla.

7 Toată faţa ţării fusese acoperită de clădiri, iar poporul era aproape tot atât de numeros ca nisipul mării.

8 Şi s-a întâmplat că în acel an a început un război între nefiţi, care îi cuprindeau pe nefiţi şi iacoviţi, şi iosefiţi şi zoramiţi; iar acest război era între nefiţi şi lamaniţi, lemueliţi şi ismaeliţi.

9 Acum, lamaniţii şi lemueliţii şi ismaeliţii erau numiţi lamaniţi, iar cele două tabere erau nefiţii şi lamaniţii.

10 Şi s-a întâmplat că războiul a început să fie între ei la graniţele Zarahemlei, lângă apele lui Sidon.

11 Şi s-a întâmplat că nefiţii adunaseră laolaltă un mare număr de oameni, chiar mai mulţi de treizeci de mii. Şi s-a întâmplat că ei au avut în acelaşi an un număr de bătălii în care nefiţii i-au bătut pe lamaniţi şi au ucis pe mulţi dintre ei.

12 Şi s-a întâmplat că lamaniţii şi-au abandonat planul; şi pacea a fost instaurată în ţară; iar pacea a durat timp de aproape patru ani, când nu a fost nici o vărsare de sânge.

13 Dar ticăloşia a predominat pe faţa întregii ţări, într-atât, încât Domnul i-a luat pe ucenicii Săi apreaiubiţi, iar faptele de minuni şi vindecări au încetat din cauza nedreptăţii poporului.

14 Şi nu au mai fost nici un fel de adaruri de la Domnul şi Duhul bSfânt nu s-a mai pogorât asupra nimănui din cauza ticăloşiei şi cnecredinţei lor.

15 Iar eu, fiind de cincisprezece ani şi fiind serios de felul meu, de aceea, am fost eu vizitat de către Domnul şi am gustat şi am cunoscut bunătatea lui Isus.

16 Şi m-am apucat să predic spre popor, dar gura mi-a fost închisă şi mi s-a interzis să le predic lor; căci iată, ei s-au arăzvrătit cu bunăvoie împotriva Dumnezeului lor; şi Ucenicii cei iubiţi au fost bluaţi de acolo din ţară din cauza nedreptăţii lor.

17 Dar eu am rămas printre ei, însă mi s-a interzis să le predic lor din cauza împietririi inimilor lor; şi din cauza împietririi inimilor lor ţara a fost ablestemată din cauza lor.

18 Şi aceşti tâlhari de-ai lui Gadianton, care erau printre lamaniţi, au împânzit ţara într-atât, încât locuitorii ei au început să-şi ascundă acomorile în pământ; şi ele au devenit alunecoase pentru că Domnul blestemase ţara; iar ei n-au putut nici să le ţină şi nici să le capete iară.

19 Şi s-a întâmplat că au fost vrăjitorii şi farmece şi magii; şi puterea celui rău a lucrat pe toată faţa ţării chiar până la îndeplinirea tuturor cuvintelor lui Abinadi, precum şi ale lui Samuel Lamanitul.

◀

1a

GS Mormon, profet nefit.

◀

b

3 Ne. 5:11–18.

◀

2a

4 Ne. 1:47–49.

◀

b

Mosia 1:3–5.

◀

3a

Eter 9:3.

◀

4a

C. lui M. 1:1, 11. GS Plăci.

◀

5a

3 Ne. 5:12, 20.

◀

13a

3 Ne. 28:2, 12.

◀

14a

Moro. 10:8–18, 24.

◀

b

GS Duhul Sfânt.

◀

c

GS Necredinţă.

◀

16a

GS Răzvrătire.

◀

b

Morm. 8:10.

◀

17a

2 Ne. 1:7; Alma 45:10–14, 16.

◀

18a

Hel. 13:18–20; Eter 14:1–2.

Capitolul 2

Mormon conduce oştirile nefiţilor—Sânge şi măcel mătură ţara—Nefiţii se plâng şi jelesc cu întristarea celor blestemaţi—Ziua lor de har a trecut—Mormon obţine plăcile lui Nefi—Războaiele continuă. Circa 327–350 d.H.

1 Şi s-a întâmplat că în acelaşi an a început iarăşi un război între nefiţi şi lamaniţi. Şi în ciuda faptului că eu eram tânăr, eram înalt la statură; de aceea, poporul lui Nefi m-a ales pe mine ca să fiu conducătorul lor sau conducătorul oştirilor lor.

2 De aceea, s-a întâmplat că în cel de-al şaisprezecelea an al vieţii mele, am pornit eu în fruntea unei oştiri a nefiţilor împotriva lamaniţilor; aşadar, trei sute şi douăzeci şi şase de ani trecuseră.

3 Şi s-a întâmplat că în cel de-al trei sute douăzeci şi şaptelea an, lamaniţii au venit asupra noastră cu putere foarte mare, într-atât, încât ei au înspăimântat oştirile mele; de aceea, ei nu au vrut să se lupte şi au început să se retragă către ţinuturile de la miazănoapte.

4 Şi s-a întâmplat că noi am mers în oraşul Angola şi am pus stăpânire pe oraş şi am făcut pregătiri să ne apărăm împotriva lamaniţilor. Şi s-a întâmplat că noi am fortificat oraşul cu toată puterea noastră; dar cu toate fortificaţiile noastre, lamaniţii au tăbărât asupra noastră şi ne-au alungat din oraş.

5 Şi ei, de asemenea, ne-au alungat pe noi din ţara lui David.

6 Şi noi am mers şi am ajuns în ţara lui Ioşua, care era la graniţa de la apus, lângă malul mării.

7 Şi s-a întâmplat că noi am adunat laolaltă pe oamenii noştri cât de repede a fost posibil pentru ca să fie cu toţii într-un singur grup.

8 Dar iată, ţara era plină de tâlhari şi de lamaniţi; şi cu toată distrugerea care atârna peste poporul meu, ei nu s-au pocăit de faptele lor rele; de aceea, a fost sânge şi măcel răspândit pe toată faţa ţării, atât în partea nefiţilor, cât şi în partea lamaniţilor; şi a fost o revoluţie completă peste tot, pe toată faţa ţării.

9 Şi acum, lamaniţii aveau un rege, iar numele lui era Aaron; şi el a venit împotriva noastră cu o oştire de patruzeci şi patru de mii. Şi iată, eu i-am stat împotrivă cu patruzeci şi două de mii. Şi s-a întâmplat că eu l-am bătut pe el cu oştirea mea încât el a fugit din faţa mea. Şi iată, toate acestea s-au întâmplat; şi trei sute şi treizeci de ani au trecut.

10 Şi s-a întâmplat că nefiţii au început să se pocăiască de nedreptatea lor şi au început să strige chiar aşa cum a fost profeţit de către Samuel, profetul; căci iată, nici un om nu a putut să păstreze ceea ce era al său, din cauza hoţilor şi a tâlharilor şi ucigaşilor, precum şi a magiei şi vrăjitoriei care erau în ţară.

11 Astfel au început să fie jeluiri şi plângeri în toată ţara din cauza acestor lucruri şi mai ales printre poporul lui Nefi.

12 Şi s-a întâmplat că atunci când eu, Mormon, am văzut jeluirile şi plângerile lor şi supărarea lor în faţa Domnului, inima mea a început să se bucure în sinea mea, cunoscând îndurarea şi suferinţele îndelungate ale Domnului, crezând de aceea că El va fi îndurator cu ei pentru ca ei să devină iarăşi un popor drept.

13 Dar iată, bucuria aceasta a mea a fost deşartă, căci aîntristarea lor nu era pentru pocăinţă datorită bunătăţii lui Dumnezeu; ci era mai degrabă întristarea celui bosândit, pentru că Domnul nu permitea întotdeauna ca ei să ia cfericirea în păcat.

14 Şi ei nu au venit la Isus cu ainimile frânte şi cu spiritele smerite, ci L-au bblestemat pe Dumnezeu şi au dorit să moară. Cu toate acestea, ei erau gata să se lupte cu săbiile pentru vieţile lor.

15 Şi s-a întâmplat că întristarea mea s-a întors iarăşi către mine şi eu am văzut că aziua bharului ctrecuse pentru ei, atât în ceea ce priveşte timpul, cât şi spiritul; căci eu am văzut pe mii dintre ei doborâţi la pământ în răzvrătire deschisă împotriva Dumnezeului lor şi adunaţi în movile ca balega pe toată faţa ţării. Şi astfel au trecut trei sute şi patruzeci şi patru de ani.

16 Şi s-a întâmplat că în cel de-al trei sute patruzeci şi cincilea an, nefiţii au început să fugă din faţa lamaniţilor; şi ei au fost urmăriţi chiar până când au ajuns în ţara lui Iaşon, înainte ca să fi fost posibil să fie opriţi în retragerea lor.

17 Iar acum, oraşul lui Iaşon era aproape de aţara unde Amaron depozitase cronicile potrivit spuselor Domnului pentru ca ele să nu poată fi distruse. Şi iată, eu m-am dus în acord cu cuvântul lui Amaron şi am luat plăcile lui Nefi şi am făcut o cronică în acord cu cuvintele lui Amaron.

18 Şi am făcut o relatare completă pe plăcile lui Nefi despre toate ticăloşiile şi lucrurile abominabile; dar eu am interzis ca pe aceste aplăci să se facă o relatare completă despre ticăloşia şi lucrurile lor abominabile căci iată, în faţa ochilor mei era o scenă continuă de ticăloşie şi de lucruri abominabile, chiar din timpul când eu am fost îndeajuns de matur ca să mă port ca un bărbat.

19 Şi vai mie din cauza ticăloşiei lor; căci inima mea a fost umplută de întristare din cauza ticăloşiei lor în toate zilele mele; cu toate acestea, eu ştiu că voi fi aînălţat în ziua din urmă.

20 Şi s-a întâmplat că în acest an, poporul lui Nefi a fost iarăşi fugărit şi alungat. Şi s-a întâmplat că noi am fost alungaţi până când am ajuns în ţara de la miazănoapte care se numea Sem.

21 Şi s-a întâmplat că noi am fortificat oraşul Sem şi am adunat în el atât de mulţi oameni cât a fost posibil pentru ca poate să-i putem salva pe ei de la distrugere.

22 Şi s-a întâmplat că în cel de-al trei sute patruzeci şi şaselea an, ei au început să năvălească iarăşi peste noi.

23 Şi s-a întâmplat că eu am vorbit poporului meu şi i-am îndemnat pe ei cu multă energie să stea cu curaj înaintea lamaniţilor şi să alupte pentru nevestele lor şi pentru copiii lor, pentru casele lor şi pentru căminele lor.

24 Iar cuvintele mele i-au întărit pe ei întrucâtva în curaj, într-atât, încât nu au fugit din faţa lamaniţilor, ci au stat cu curaj împotriva lor.

25 Şi s-a întâmplat că noi ne-am luptat cu o oştire de treizeci de mii împotriva unei oştiri de cincizeci de mii. Şi s-a întâmplat că noi am stat în faţa lor cu o asemenea tărie încât ei au fugit din faţa noastră.

26 Şi s-a întâmplat că, atunci când ei au fugit, noi i-am urmărit cu oştirile noastre şi i-am înfruntat iarăşi şi i-am bătut; cu toate acestea, puterea Domnului nu a fost cu noi; da, noi am fost lăsaţi singuri, căci Spiritul Domnului nu a trăit în noi; de aceea, noi am devenit slabi la fel ca şi fraţii noştri.

27 Iar inima mea s-a întristat din cauza acestei mari calamităţi a poporului meu, din cauza ticăloşiei şi a lucrurilor lor abominabile. Dar iată, noi am mers împotriva lamaniţilor şi a tâlharilor lui Gadianton până când am pus iarăşi stăpânire pe pământurile moştenirii noastre.

28 Şi cel de-al trei sute patruzeci şi nouălea an a trecut. Iar în cel de-al trei sute cincizecilea an, noi am încheiat un tratat cu lamaniţii şi cu tâlharii lui Gadianton, prin care pământurile moştenirii noastre au fost împărţite.

29 Şi lamaniţii ne-au dat nouă ţinutul de la miazănoapte, da, şi anume trecerea cea aîngustă care ducea la ţinutul de la miazăzi. Iar noi le-am dat lamaniţilor tot ţinutul de la miazăzi.

◀

13a

2 Cor. 7:10; Alma 42:29.

◀

b

GS Condamnare.

◀

c

Alma 41:10.

◀

14a

GS Inimă frântă.

◀

b

GS Blasfemie.

◀

15a

Hel. 13:38.

◀

b

GS Har.

◀

c

Ier. 8:20; D&L 56:16.

◀

17a

Morm. 1:1–4.

◀

18a

GS Plăci.

◀

19a

Mosia 23:22; Eter 4:19.

◀

23a

Mosia 20:11; Alma 43:45.

◀

29a

Alma 22:32.

Capitolul 3

Mormon strigă pocăinţă către nefiţi—Ei câştigă o mare biruinţă şi se mândresc cu puterea lor—Mormon refuză să-i conducă şi rugăciunile lui pentru ei sunt fără credinţă—Cartea lui Mormon invită pe cele douăsprezece triburi ale lui Israel să creadă în Evanghelie. Circa 360–362 d.H.

1 Şi s-a întâmplat că lamaniţii nu au mai venit să se lupte iarăşi până când alţi zece ani au trecut. Şi iată, eu i-am folosit pe oamenii mei, nefiţii, ca să pregătească ţinuturile lor şi oştirile lor pentru timpul de bătălie.

2 Şi s-a întâmplat că Domnul mi-a spus: Strigă acestui popor—Pocăiţi-vă şi veniţi la Mine şi fiţi botezaţi şi zidiţi iarăşi Biserica Mea şi atunci voi veţi fi cruţaţi.

3 Iar eu am strigat către acest popor, dar a fost în zadar; şi ei nu şi-au dat seama că Domnul îi cruţase pe ei şi le dăduse lor o şansă să se pocăiască. Şi iată, ei şi-au întărit inimile împotriva Domnului Dumnezeul lor.

4 Şi s-a întâmplat că, după ce acest al zecelea an a trecut, făcând în total trei sute şaizeci de ani de la venirea lui Hristos, regele lamaniţilor mi-a trimis mie o epistolă care m-a anunţat cum că ei se pregăteau iarăşi să se lupte împotriva noastră.

5 Şi s-a întâmplat că eu am făcut ca poporul meu să se adune laolaltă în ţara Pustiu, într-un oraş care era la graniţele de lângă trecătoarea cea îngustă care ducea către ţinutul de la miazăzi.

6 Şi acolo ne-am instalat noi oştirile noastre pentru ca să putem să oprim oştirile lamaniţilor, pentru ca ei să nu poată să pună stăpânire pe nici unul dintre pământurile noastre; de aceea noi ne-am fortificat împotriva lor cu toată puterea.

7 Şi s-a întâmplat că în cel de-al trei sute şaizeci şi unulea an, lamaniţii au năvălit asupra oraşului Pustiu ca să se lupte împotriva noastră; şi s-a întâmplat că în anul acela noi i-am bătut pe ei, într-atât, încât ei s-au întors iarăşi în ţinuturile lor.

8 Şi în cel de-al trei sute şaizeci şi doilea an, ei au năvălit iarăşi ca să se lupte. Iar noi i-am învins iarăşi şi am ucis un număr mare dintre ei, iar morţii lor au fost aruncaţi în mare.

9 Iar acum, din cauza acestui lucru mare pe care nefiţii, poporul meu, l-au făcut, ei au început să se amândrească cu puterea lor şi să jure în faţa cerurilor cum că ei se vor răzbuna pentru sângele fraţilor lor care fuseseră ucişi de către duşmanii lor.

10 Şi ei au jurat pe ceruri, precum şi pe tronul lui Dumnezeu că se avor duce la luptă împotriva duşmanilor lor şi că îi vor distruge pe ei de pe faţa pământului.

11 Şi s-a întâmplat că eu, Mormon, am refuzat cu străşnicie de la acest timp încolo să mai fiu comandantul şi conducătorul acestui popor din cauza ticăloşiei şi a lucrurilor sale abominabile.

12 Iată, eu i-am condus pe ei; fără a ţine seama de ticăloşia lor i-am condus eu pe ei de multe ori în lupte şi i-am iubit în acord cu aiubirea lui Dumnezeu care era în mine, cu toată inima mea; iar sufletul meu fusese vărsat în rugăciune către Dumnezeul meu pentru ei cât era ziua de lungă; şi totuşi, aceasta a fost bfără credinţă, din cauza împietririi inimilor lor.

13 Şi de trei ori i-am eliberat eu pe ei din mâinile duşmanilor lor, iar ei nu s-au pocăit de păcatele lor.

14 Şi atunci când ei au jurat pe tot ceea ce le fusese lor ainterzis de către Domnul şi Salvatorul nostru Isus Hristos că se vor duce să se lupte cu duşmanii lor şi să se răzbune pentru sângele fraţilor lor, iată, glasul Domnului a venit către mine, zicând:

15 aRăzbunarea este a Mea, şi Eu voi brăsplăti; şi pentru că acest popor nu s-a pocăit după ce Eu l-am eliberat, el va fi alungat de pe faţa pământului.

16 Şi s-a întâmplat că eu am refuzat cu străşnicie să mă ridic împotriva duşmanilor mei; şi am făcut chiar aşa cum îmi poruncise Domnul; şi am stat ca un martor nemişcat ca să arăt lumii întregi lucrurile pe care eu le-am văzut şi auzit, în acord cu manifestările Spiritului care dăduse mărturie despre lucrurile care vor veni.

17 De aceea, eu vă scriu avouă, neamurilor, precum şi ţie, casă a lui Israel, că atunci când lucrarea va începe, voi va trebui să fiţi gata să vă pregătiţi să vă întoarceţi în ţara moştenirii voastre;

18 Da, iată, eu scriu către toate marginile pământului; da, către voi, cele douăsprezece triburi ale lui Israel, care veţi fi ajudecate după faptele voastre de către cei doisprezece pe care Isus i-a ales ca să fie Ucenicii Săi în ţara Ierusalimului.

19 Şi eu scriu, de asemenea, către rămăşiţa acestui popor, care, de asemenea, va fi judecată de către cei adoisprezece pe care Isus i-a ales în ţara aceasta; şi ei vor fi judecaţi de către ceilalţi doisprezece pe care Isus i-a ales în ţara Ierusalimului.

20 Şi aceste lucruri mi le-a arătat mie Spiritul; de aceea, vă scriu eu vouă tuturor. Şi din cauza aceasta vă scriu eu vouă pentru ca să ştiţi că voi cu toţii va trebui să staţi în faţa scaunului de ajudecată al lui Hristos, da, fiecare suflet care aparţine întregii bfamilii omeneşti a lui Adam; şi voi trebuie să staţi şi să fiţi judecaţi după faptele voastre, fie că ele sunt bune sau rele;

21 Şi, de asemenea, pentru ca voi să puteţi acrede în Evanghelia lui Isus Hristos pe care-o veţi avea printre voi; şi, de asemenea, pentru ca bIudeii, poporul legământului Domnului, să aibă altă cmărturie, în afară de Acela pe care ei L-au văzut şi L-au auzit, cum că Isus pe care ei L-au ucis a fost dchiar Hristos şi chiar Dumnezeu.

22 Şi eu aş dori să pot să conving atoate marginile pământului să se pocăiască şi să se pregătească să stea în faţa scaunului de judecată al lui Hristos.

◀

9a

2 Ne. 4:34.

◀

10a

3 Ne. 3:20–21; Morm. 4:4.

◀

12a

GS Dragoste.

◀

b

Morm. 5:2.

◀

14a

3 Ne. 12:34–37.

◀

15a

GS Răzbunare.

◀

b

D&L 82:23.

◀

17a

2 Ne. 30:3–8; 3 Ne. 29:1.

◀

18a

Mat. 19:28; Luca 22:29–30; D&L 29:12.

◀

19a

1 Ne. 12:9–10.

◀

20a

GS Judecată, ultima.

◀

b

D&L 27:11.

◀

21a

D&L 3:20.

◀

b

GS Iudei.

◀

c

2 Ne. 25:18.

◀

d

2 Ne. 26:12; Mosia 7:27.

◀

22a

Alma 29:1.

Capitolul 4

Războiul şi măcelul continuă—Ticăloşii îi pedepsesc pe cei ticăloşi—O ticăloşie mai mare decât oricare dinainte predomină în tot Israelul—Femei şi copii sunt jertfiţi idolilor—Lamaniţii încep să-i măture pe nefiţi din faţa lor. Circa 363–375 d.H.

1 Şi acum s-a întâmplat că în cel de-al trei sute şaizeci şi treilea an, nefiţii s-au ridicat cu oştirile lor ca să se lupte împotriva lamaniţilor în afara ţării Pustiu.

2 Şi s-a întâmplat că oştirile nefiţilor au fost mânate iarăşi înapoi în ţara Pustiu. Şi în timp ce ei mai erau încă obosiţi, o oştire proaspătă a lamaniţilor a venit peste ei; şi au avut o bătălie aprinsă, într-atât, încât lamaniţii au pus stăpânire pe oraşul Pustiu şi au ucis pe mulţi dintre nefiţi şi au luat mulţi prizonieri.

3 Şi cei rămaşi au fugit şi s-au unit cu locuitorii oraşului Teancum. Acum, oraşul Teancum era la graniţele de lângă malul mării; şi era, de asemenea, aproape de oraşul Pustiu.

4 Şi aceasta a fost apentru că oştirile nefiţilor s-au dus peste lamaniţi încât ei au început să fie loviţi; căci dacă nu ar fi fost pentru aceasta, lamaniţii nu ar fi putut să aibă nici o putere asupra lor.

5 Dar iată, judecăţile lui Dumnezeu îi vor copleşi pe cei păcătoşi; iar cei păcătoşi de către păcătoşi sunt apedepsiţi; căci păcătoşii sunt aceia care aţâţă inimile copiilor oamenilor la vărsare de sânge.

6 Şi s-a întâmplat că lamaniţii au făcut pregătiri ca să vină împotriva oraşului Teancum.

7 Şi s-a întâmplat că în cel de-al trei sute şaizeci şi patrulea an, lamaniţii au venit împotriva oraşului Teancum pentru ca ei să poată pune stăpânire şi pe oraşul Teancum.

8 Şi s-a întâmplat că ei au fost respinşi şi goniţi înapoi de către nefiţi. Iar atunci când nefiţii au văzut că ei îi respinseseră pe lamaniţi, iarăşi s-au înfumurat din cauza puterii lor; şi au mers în puterea lor şi au pus iarăşi stăpânire pe oraşul Pustiu.

9 Şi acum, toate aceste lucruri fuseseră împlinite; şi mii din amândouă părţile au fost ucişi, atât din partea nefiţilor, cât şi din partea lamaniţilor.

10 Şi s-a întâmplat că cel de-al trei sute şaizeci şi şaselea an a trecut, iar lamaniţii au venit iarăşi peste nefiţi ca să se lupte; şi totuşi nefiţii nu s-au pocăit de răul pe care-l făcuseră, ci au persistat în continuare în ticăloşia lor.

11 Şi nu este posibil ca limba să descrie sau ca omul să scrie o descriere perfectă a scenei oribile a sângelui şi măcelului care a fost printre oameni, atât nefiţi, cât şi lamaniţi; şi fiecare inimă a fost împietrită aşa încât ei s-au bucurat în continuare în vărsarea de sânge.

12 Şi niciodată nu mai fusese o aticăloşie atât de mare printre toţi copiii lui Lehi, nici printre toţi cei din casa lui Israel, în acord cu cuvintele Domnului, aşa cum a fost printre acest popor.

13 Şi s-a întâmplat că lamaniţii au pus stăpânire pe oraşul Pustiu şi aceasta pentru că numărul lor întrecea anumărul nefiţilor.

14 Şi ei, de asemenea, au mărşăluit împotriva oraşului Teancum şi i-au alungat pe locuitorii lui afară din el şi au luat mulţi prizonieri, atât femei cât şi copii, şi i-au oferit pe ei ca jertfe aidolilor-zei ai lor.

15 Şi s-a întâmplat că în cel de-al trei sute şaizeci şi şaptelea an, nefiţii fiind mânioşi pentru că lamaniţii au jertfit pe femeile şi copiii lor, s-au dus împotriva lamaniţilor cu o furie foarte mare, într-atât, încât ei iarăşi i-au bătut pe lamaniţi şi i-au alungat afară din ţinuturile lor.

16 Iar lamaniţii nu au mai venit iarăşi peste nefiţi până în cel de-al trei sute şaptezeci şi cincilea an.

17 Şi în acest an iarăşi au năvălit ei asupra nefiţilor cu toate puterile lor; şi nu au fost număraţi din cauza numărului lor mare.

18 Şi ade la acest timp înainte, nefiţii nu au mai câştigat putere asupra lamaniţilor, ci au început să fie măturaţi de aceştia la fel ca roua înainte de răsăritul soarelui.

19 Şi s-a întâmplat că lamaniţii iarăşi au năvălit asupra oraşului Pustiu; şi a fost o bătălie foarte cumplită în ţara Pustiu, în care ei i-au învins pe nefiţi.

20 Şi ei iarăşi au fugit din faţa lor şi au venit în oraşul Boaz; iar acolo, s-au ridicat împotriva lamaniţilor cu curaj foarte mare într-atât, încât lamaniţii nu i-au învins pe ei până când ei au venit iarăşi pentru a doua oară.

21 Iar atunci când au venit pentru a doua oară, nefiţii au fost alungaţi şi măcelăriţi într-un măcel foarte mare; femeile şi copiii lor iarăşi au fost jertfiţi idolilor.

22 Şi s-a întâmplat că nefiţii iarăşi au fugit din faţa lor, luând cu ei pe toţi locuitorii, atât pe cei din oraşe, cât şi pe cei de la sate.

23 Şi acum eu, Mormon, văzând că lamaniţii erau cât pe ce să răstoarne ţara, de aceea, eu m-am dus la dealul aŞim şi am luat toate scrierile pe care Amaron le ascunsese în Domnul.

◀

4a

Morm. 3:10.

◀

5a

D&L 63:33.

◀

12a

Gen. 6:5; 3 Ne. 9:9.

◀

13a

Morm. 5:6.

◀

14a

GS Idolatrie.

◀

18a

Morm. 3:3.

◀

23a

Morm. 1:3.

Capitolul 5

Mormon conduce iarăşi oştirile nefiţilor în bătălii de sânge şi măcel—Cartea lui Mormon va fi dezvăluită pentru ca să convingă întregul Israel că Isus este Hristosul—Din cauza necredinţei lor, lamaniţii vor fi împrăştiaţi, iar Spiritul va înceta să trăiască cu ei—Ei vor primi Evanghelia de la neamuri, în zilele din urmă. Circa 375–384 d.H.

1 Şi s-a întâmplat că eu am mers printre nefiţi şi m-am pocăit pentru ajurământul pe care-l făcusem că nu-i voi mai ajuta; şi ei iarăşi mi-au dat comanda oştirilor lor, căci se uitau la mine ca şi cum eu puteam să-i salvez de la suferinţele lor.

2 Dar iată, am fost afără speranţă, căci eu am ştiut de judecăţile Domnului care trebuia să vină asupra lor; căci ei nu s-au pocăit de nedreptăţile lor, ci s-au luptat pentru vieţile lor fără ca să cheme numele Aceluia care i-a făcut pe ei.

3 Şi s-a întâmplat că lamaniţii au venit asupra noastră în timp ce noi fugeam către oraşul Iordanului; dar iată, ei au fost alungaţi înapoi încât ei nu au ocupat oraşul la data aceea.

4 Şi s-a întâmplat că ei iarăşi au venit asupra noastră, iar noi am păstrat oraşul. Şi au mai fost, de asemenea, şi alte oraşe care au fost păstrate de către nefiţi, care rezistenţă i-a ţinut pe ei în afară încât nu au putut să pătrundă în ţara care se întindea în faţa noastră ca să-i distrugă pe locuitorii ţării noastre.

5 Dar s-a întâmplat că, prin toate ţinuturile prin care am trecut, locuitorii de acolo nu erau adunaţi înăuntru; ei fuseseră distruşi de către lamaniţi, iar oraşele lor şi satele lor şi cetăţile lor fuseseră arse de foc; şi astfel au trecut trei sute şaptezeci şi nouă de ani.

6 Şi s-a întâmplat că în cel de-al trei sute optzecilea an, lamaniţii iarăşi au venit peste noi ca să se lupte, iar noi am stat împotriva lor cu curaj; dar totul a fost în zadar, căci numărul lor era atât de mare, încât ei au călcat poporul nefiţilor sub picioarele lor.

7 Şi s-a întâmplat că noi iarăşi am fugit, iar cei a căror fugă a fost mai iute decât a lamaniţilor au scăpat, iar aceia a căror fugă nu a întrecut pe cea a lamaniţilor au fost călcaţi în picioare şi distruşi.

8 Şi acum iată eu, Mormon, nu doresc să sfâşii sufletele oamenilor aruncându-le în faţă o scenă atât de îngrozitoare de sânge şi măcel ca aceea care a fost aşternută în faţa ochilor mei; dar eu, ştiind că lucrurile acestea trebuie să fie făcute cunoscute şi că toate lucrurile ascunse trebuie să fie adezvăluite pe acoperişul caselor—

9 Şi, de asemenea, că o cunoaştere a acestor lucruri trebuie să avină la rămăşiţa acestui popor, precum şi către neamuri, despre care Domnul a spus că trebuia să bîmprăştie acest popor, iar acest popor trebuia să fie socotit ca nimica toată în faţa lor—de aceea, eu scriu o cprescurtare, neîndrăznind să fac o relatare completă a lucrurilor pe care le-am văzut din cauza poruncii pe care am primit-o, precum şi pentru ca voi să nu aveţi o supărare prea mare din cauza ticăloşiei acestui popor.

10 Şi acum iată, eu spun aceasta către seminţia lor, precum şi către neamurile care au grijă de casa lui Israel, care îşi dau seama şi ştiu de unde vin binecuvântările lor.

11 Căci eu ştiu că asemenea lucru va aduce întristare din cauza suferinţei casei lui Israel; da, ei se vor întrista din cauza distrugerii acestui popor; se vor întrista pentru că acest popor nu s-a pocăit pentru ca să poată fi primit în braţele lui Isus.

12 Acum, aaceste lucruri sunt scrise către brămăşiţa casei lui Iacov; şi ele sunt scrise în felul acesta pentru că este ştiut de Dumnezeu că ticăloşia nu poate să le aducă lor pe acestea; şi ele trebuie să fie cascunse în Domnul pentru ca să poată fi descoperite la timpul ales de El.

13 Şi aceasta este porunca pe care am primit-o eu; şi iată, ele vor fi descoperite în acord cu porunca Domnului, atunci când El va găsi de cuviinţă în înţelepciunea Sa.

14 Şi iată, ele vor ajunge până la cei necredincioşi dintre aiudei; şi în scopul acesta vor ajunge ele—pentru ca ei să poată fi bconvinşi că Isus este Hristos, Fiul Dumnezeului celui Viu; că Tatăl va îndeplini prin Fiul Său Preaiubit scopul Său cel mare şi veşnic, restaurându-i pe iudei sau întreaga casă a lui Israel în ţara moştenirii lor, pe care Domnul Dumnezeul lor le-a dat-o lor pentru înfăptuirea clegământului Său.

15 Şi, de asemenea, pentru ca seminţia aacestui popor să poată să creadă mai cu convingere în Evanghelia Lui, care va bajunge până la ei de la neamuri; căci acest popor va fi cîmprăştiat şi va ddeveni un popor negru, murdar şi scârbos, dincolo de orice descriere a ceea ce a fost vreodată printre noi, da, şi chiar şi a ceea ce a fost printre lamaniţi; şi aceasta din cauza necredinţei şi a idolatriei lor.

16 Căci iată, Spiritul Domnului a încetat deja să se mai alupte cu strămoşii lor; şi ei sunt fără de Hristos şi fără de Dumnezeu în lume; şi ei sunt mânaţi ca bpleava spulberată de vânt.

17 Ei au fost odată un popor plăcut şi L-au avut pe Hristos ca apăstor; da, ei au fost conduşi chiar de către Dumnezeu Tatăl.

18 Dar acum iată, ei sunt aconduşi de către Satana, tot aşa cum pleava este dusă de vânt sau tot aşa cum o corabie este mânată de valuri, fără pânză şi ancoră sau fără nimic care s-o conducă; şi aşa cum este ea, tot aşa sunt ei.

19 Şi iată, Domnul a rezervat binecuvântările Lui pe care ei le-ar fi putut primi în ţară pentru aneamurile care vor avea stăpânire peste ţară.

20 Dar iată, se va întâmpla că ei vor fi mânaţi şi împrăştiaţi de către neamuri; şi după ce ei vor fi mânaţi şi împrăştiaţi de către neamuri, iată, atunci Domnul îşi va aaduce aminte de blegământul pe care El l-a făcut cu Avraam şi cu toţi cei din casa lui Israel.

21 Şi Domnul, de asemenea, îşi va aduce aminte de arugăciunile celor drepţi, care au fost făcute către El pentru ei.

22 Iar apoi, o, voi neamurilor, cum de puteţi voi să staţi în faţa puterii lui Dumnezeu dacă nu vă pocăiţi şi nu vă întoarceţi de pe căile voastre păcătoase?

23 Nu ştiţi voi că sunteţi în mâinile lui Dumnezeu? Nu ştiţi voi că El are toată puterea şi că la aporunca Lui cea mare pământul va fi brăsucit ca un sul?

24 De aceea, pocăiţi-vă şi umiliţi-vă în faţa Lui, de teamă ca El să nu vină cu dreptate împotriva voastră—de teamă ca o rămăşiţă a seminţiei lui Iacov să nu umble printre voi ca un aleu şi să vă sfâşie în bucăţi şi atunci nu va fi nimeni ca să vă elibereze.

◀

1a

Morm. 3:11.

◀

2a

Morm. 3:12.

◀

8a

Luca 12:2–3; 2 Ne. 27:11; D&L 1:3.

◀

9a

4 Ne. 1:49.

◀

b

3 Ne. 16:8.

◀

c

Morm. 1:1.

◀

12a

Enos 1:16; Hel. 15:11–13. GS Cartea lui Mormon.

◀

b

D&L 3:16–20.

◀

c

Morm. 8:4, 13–14; Moro. 10:1–2.

◀

14a

2 Ne. 29:13; 30:7–8. GS Iudei.

◀

b

2 Ne. 25:16–17.

◀

c

3 Ne. 29:1–3.

◀

15a

3 Ne. 21:3–7, 24–26.

◀

b

1 Ne. 13:20–29, 38; Morm. 7:8–9.

◀

c

1 Ne. 10:12–14; 3 Ne. 16:8.

◀

d

2 Ne. 26:33.

◀

16a

Gen. 6:3; Eter 2:15.

◀

b

Ps. 1:4.

◀

17a

GS Păstorul cel Bun.

◀

18a

2 Ne. 28:21.

◀

19a

3 Ne. 20:27–28.

◀

20a

3 Ne. 16:8–12.

◀

b

GS Legământul avraamic.

◀

21a

Enos 1:12–18; Morm. 9:36–37.

◀

23a

Hel. 12:8–17.

◀

b

3 Ne. 26:3.

◀

24a

Mica 5:8; 3 Ne. 20:15–16.

Capitolul 6

Nefiţii se adună în ţara Cumora pentru ultimele bătălii—Mormon ascunde cronicile sfinte în Dealul Cumora—Lamaniţii sunt victorioşi şi neamul nefiţilor este distrus—Sute de mii sunt ucişi de sabie. Circa 385 d.H.

1 Şi acum, eu termin cronica mea despre adistrugerea poporului meu, nefiţii. Şi s-a întâmplat că noi am înaintat în marş înaintea lamaniţilor.

2 Iar eu, Mormon, am scris o epistolă către regele lamaniţilor şi i-am cerut să ne acorde dreptul ca să ne adunăm poporul nostru în aţara Cumora, lângă un deal care era numit Cumora, iar acolo să ne batem.

3 Şi s-a întâmplat că regele lamaniţilor mi-a acordat ceea ce am dorit.

4 Şi s-a întâmplat că noi am înaintat în marş până în ţara Cumora şi ne-am instalat corturile de jur-împrejurul dealului Cumora; şi acesta era un ţinut cu multe ape şi râuri şi cascade; şi aici am avut noi nădejdea să câştigăm avantaj asupra lamaniţilor.

5 Şi când trei sute optzeci şi patru de ani au trecut, noi adunaserăm pe toţi cei rămaşi din poporul nostru în ţara Cumora.

6 Şi s-a întâmplat că, atunci când noi adunaserăm tot poporul nostru într-un singur grup în ţara Cumora, iată eu, Mormon, am început să îmbătrânesc; şi ştiind că aceasta avea să fie ultima bătălie a poporului meu şi având poruncă de la Domnul ca să nu las cronicile care fuseseră înmânate de strămoşii noştri, şi care erau sfinte, să cadă în mâna lamaniţilor (căci lamaniţii le-ar fi distrus), de aceea, eu am făcut aaceastă cronică pe plăcile lui Nefi şi am bascuns în dealul Cumora toate cronicile care îmi fuseseră încredinţate mie de către mâna Domnului, în afară de caceste câteva plăci pe care eu le-am dat fiului meu, dMoroni.

7 Şi s-a întâmplat că poporul meu împreună cu nevestele lor şi cu copiii lor au văzut acum aoştirile lamaniţilor înaintând în marş către ei; şi cu frica aceea îngrozitoare de moarte, care umple piepturile tuturor celor slabi, au aşteptat ei ca să-i întâmpine.

8 Şi s-a întâmplat că ei au venit ca să se lupte împotriva noastră, iar fiecare suflet era umplut de groază din cauza numărului lor mare.

9 Şi s-a întâmplat că ei au tăbărât asupra poporului meu cu săbiile şi cu arcurile, cu săgeţile şi cu topoarele şi cu tot felul de arme de război.

10 Şi s-a întâmplat că oamenii mei au fost doborâţi la pământ, da, şi anume cei zece mii care erau cu mine şi eu am căzut rănit în mijlocul lor; şi ei au trecut pe lângă mine şi nu au pus capăt vieţii mele.

11 Şi atunci când ei au trecut printre noi şi au doborât pe atoţi oamenii mei în afară de douăzeci şi patru dintre noi (printre care era şi fiul meu Moroni) şi noi supravieţuisem celor morţi din poporul nostru, am văzut în ziua următoare, atunci când lamaniţii se întorseseră în taberele lor, de pe vârful dealului Cumora, pe cei zece mii din poporul meu care fuseseră doborâţi, fiind conduşi de mine în fruntea lor.

12 Şi noi, de asemenea, i-am văzut pe cei zece mii din poporul meu care fuseseră conduşi de către fiul meu, Moroni.

13 Şi iată, cei zece mii ai lui Ghidghidona căzuseră, iar el, de asemenea, căzuse în mijlocul lor.

14 Şi Lama căzuse împreună cu cei zece mii ai săi; iar Ghilgal căzuse împreună cu cei zece mii ai săi; iar Limha căzuse împreună cu cei zece mii ai săi; iar Ieneum căzuse împreună cu cei zece mii ai săi; iar Cumeniha şi Moroniha şi Antionum şi Şiblom şi Sem şi Ioş căzuseră împreună cu cei zece mii ai fiecăruia dintre ei.

15 Şi s-a întâmplat că au mai fost încă zece care au căzut de sabie, împreună cu cei zece mii ai fiecăruia dintre ei; da, şi anume atoţi oamenii mei căzuseră în afară de cei douăzeci şi patru care fuseseră împreună cu mine, precum şi câţiva care scăpaseră în ţinuturile de la miazăzi şi câţiva care dezertaseră la lamaniţi; iar carnea lor şi oasele lor şi sângele lor erau împrăştiate pe faţa pământului, fiind părăsiţi acolo de mâinile acelora care-i uciseseră ca să se facă ţărână şi să putrezească şi să se întoarcă în pământul-mamă.

16 Iar sufletul meu a fost sfâşiat de groază din cauza măcelăririi poporului meu; şi eu am strigat:

17 O, voi cei cinstiţi, cum de aţi putut voi să vă îndepărtaţi de căile Domnului! O, voi cei cinstiţi, cum de aţi putut voi să-L respingeţi pe Isus care a stat cu braţele deschise ca să vă primească!

18 Iată, dacă voi nu aţi fi făcut aceasta, voi nu aţi fi căzut. Dar iată, voi aţi căzut, iar eu jelesc pierderea voastră.

19 O, voi fii şi fiice cinstite, voi taţi şi mame, voi bărbaţi şi neveste, voi cei cinstiţi, cum de s-a întâmplat ca voi să cădeţi!

20 Dar iată, voi sunteţi duşi, iar întristarea mea nu poate să vă aducă înapoi.

21 Şi în curând va veni ziua când mortalitatea voastră trebuie să se schimbe în nemurire, iar aceste trupuri care acum putrezesc în corupţie trebuie în curând să devină trupuri aincoruptibile; iar apoi voi va trebui să staţi în faţa scaunului de judecată al lui Hristos ca să fiţi judecaţi după faptele voastre; şi dacă va fi ca voi să fiţi drepţi, atunci voi sunteţi binecuvântaţi împreună cu strămoşii voştri care s-au dus înaintea voastră.

22 O, dacă voi v-aţi fi pocăit înainte ca această mare distrugere să fi venit asupra voastră. Dar iată, voi v-aţi dus, iar Tatăl, da, Tatăl cel Veşnic din ceruri cunoaşte starea voastră; şi El face cu voi aşa după cum este adreptatea şi bîndurarea Lui.

◀

1a

1 Ne. 12:19; Iarom 1:10; Alma 45:9–14; Hel. 13:5–11.

◀

2a

Eter 9:3.

◀

6a

GS Plăci.

◀

b

Eter 15:11.

◀

c

C. lui M. 1:2.

◀

d

Morm. 8:1.

◀

7a

1 Ne. 12:15.

◀

11a

1 Ne. 12:19–20; Hel. 15:17.

◀

15a

Alma 9:24.

◀

21a

1 Cor. 15:53–54.

◀

22a

GS Dreptate.

◀

b

GS Milostiv, milostenie, milă.

Capitolul 7

Mormon îi invită pe lamaniţii din zilele din urmă să creadă în Hristos, să accepte Evanghelia Lui şi să fie salvaţi—Toţi aceia care cred în Biblie vor crede şi în Cartea lui Mormon. Circa 385 d.H.

1 Şi acum iată, eu aş dori să vorbesc întrucâtva către cei arămaşi din acest popor care sunt cruţaţi, dacă va fi ca Dumnezeu să le dea lor cuvintele mele pentru ca ei să poată cunoaşte lucrurile strămoşilor lor; da, eu vă spun vouă, voi, rămăşiţa casei lui Israel; şi acestea sunt cuvintele pe care eu le spun:

2 Voi să ştiţi că sunteţi din acasa lui Israel.

3 Voi să ştiţi că trebuie să veniţi la pocăinţă, căci altfel nu puteţi fi salvaţi.

4 Voi să ştiţi că trebuie să vă puneţi jos armele voastre de război şi să nu vă mai desfătaţi în vărsarea de sânge şi să nu mai puneţi mâna pe ele, decât dacă Dumnezeu vă va porunci.

5 Voi să ştiţi că trebuie să ajungeţi la acunoaşterea strămoşilor voştri şi să vă pocăiţi de toate păcatele şi nedreptăţile voastre şi să bcredeţi în Isus Hristos, că El este Fiul lui Dumnezeu şi că El a fost ucis de către Iudei şi că prin puterea Tatălui, El a înviat din nou, prin care El a câştigat cvictorie asupra mormântului; şi prin El, de asemenea, muşcătura morţii este înghiţită.

6 Şi El va face aînvierea morţilor prin care omul trebuie să se ridice şi să stea în faţa bscaunului Lui de judecată.

7 Şi El a înfăptuit amântuirea lumii prin care aceluia care este găsit bnevinovat în faţa Lui în ziua judecăţii i se dă să clocuiască în prezenţa lui Dumnezeu în împărăţia Lui, să cânte neîncetat împreună cu dcorurile de sus cântece de preamărire pentru Tatăl şi pentru Fiul şi pentru Duhul Sfânt, care sunt eun Dumnezeu, într-o stare de ffericire fără de sfârşit.

8 De aceea, pocăiţi-vă şi fiţi botezaţi în numele lui Isus şi ţineţi-vă strâns de aEvanghelia lui Hristos care va fi pusă în faţa voastră, nu numai în această cronică, ci şi în bcronica ce va veni la neamuri cde la Iudei, care cronică va veni de la neamuri dla voi.

9 Căci iată, aaceasta s-a scris cu scopul ca voi să bcredeţi în aceasta; şi dacă voi credeţi aceea, atunci voi veţi crede aceasta, de asemenea; şi dacă voi credeţi aceasta, atunci voi veţi cunoaşte despre strămoşii voştri, precum şi despre faptele minunate care au fost făcute printre ei de către puterea lui Dumnezeu.

10 Şi voi, de asemenea, veţi cunoaşte că sunteţi o rămăşiţă a seminţiei lui Iacov; de aceea, voi sunteţi număraţi în poporul întâiului legământ; şi dacă va fi ca voi să credeţi în Hristos şi să fiţi botezaţi, mai întâi prin apă, iar apoi prin foc şi prin Duhul Sfânt, urmând aexemplul Salvatorului nostru, în acord cu ceea ce El ne-a poruncit nouă, atunci va fi bine de voi în ziua judecăţii. Amin.

◀

1a

Hel. 15:11–13.

◀

2a

Alma 10:3.

◀

5a

2 Ne. 3:12.

◀

b

GS (a) Crede; Credinţă.

◀

c

Isa. 25:8; Mosia 16:7–8.

◀

6a

GS Înviere.

◀

b

GS Isus Hristos—Judecător; Judecată, ultima.

◀

7a

GS Mântuire, (a) mântui, mântuit.

◀

b

GS Neprihănire, neprihănit.

◀

c

1 Ne. 10:21; D&L 76:62; Moise 6:57.

◀

d

Mosia 2:28.

◀

e

D&L 20:28. GS Dumnezeu, divinitate.

◀

f

GS Bucurie.

◀

8a

GS Evanghelie.

◀

b

GS Biblie.

◀

c

2 Ne. 29:4–13.

◀

d

1 Ne. 13:38.

◀

9a

GS Cartea lui Mormon.

◀

b

1 Ne. 13:38–41.

◀

10a

2 Ne. 31:5–9.

Capitolul 8

Lamaniţii îi caută şi-i distrug pe nefiţi—Cartea lui Mormon va fi dezvăluită prin puterea lui Dumnezeu—Blesteme sunt aruncate asupra acelora care respiră mânie şi se împotrivesc lucrărilor Domnului—Cronica nefiţilor se va dezvălui într-o zi de ticăloşie, degenerare şi apostazie. Circa 400–421 d.H.

1 Iată eu, aMoroni, termin bcronica tatălui meu, Mormon. Iată, eu am numai puţine lucruri de scris, care lucruri mi-au fost poruncite de către tatăl meu.

2 Şi acum s-a întâmplat că, după bătălia cea amare şi înfricoşătoare de la Cumora, iată, nefiţii care scăpaseră în ţara de la miazăzi au fost fugăriţi de către blamaniţi până când au fost distruşi cu toţii.

3 Şi tatăl meu, de asemenea, a fost ucis de ei, iar eu chiar rămân asingur ca să scriu povestea tristă a distrugerii poporului meu. Dar iată, ei sunt duşi, iar eu îndeplinesc porunca tatălui meu. Şi dacă ei mă vor ucide pe mine sau nu, eu nu ştiu.

4 De aceea, voi scrie şi voi ascunde cronicile în pământ; şi încotro mă duc, nu are nici o importanţă.

5 Iată, tatăl meu a făcut aaceastă cronică şi a scris scopul ei. Şi iată, eu aş dori să scriu, de asemenea, dacă aş avea loc pe bplăci, dar nu am; şi nici metal nu am, căci sunt singur. Tatăl meu a fost ucis în bătălie, precum şi toate neamurile mele, iar eu nu am nici prieteni şi nici unde să mă duc; şi cât timp va dori Domnul ca eu să mai trăiesc, eu nu ştiu.

6 Iată, patru asute de ani au trecut de la venirea Domnului şi Salvatorului nostru.

7 Şi iată, lamaniţii au fugărit poporul meu, nefiţii, din oraş în oraş şi din loc în loc chiar până când nici unul dintre ei nu a mai rămas; şi mare a fost acăderea lor; da, mare şi uimitoare este distrugerea poporului meu, nefiţii.

8 Şi iată, mâna Domnului este aceea care a făcut aceasta. Şi iată, de asemenea, că lamaniţii sunt în arăzboi unul cu altul; şi întreaga faţă a acestei ţări este un cerc continuu de ucideri şi vărsare de sânge; şi nimeni nu cunoaşte sfârşitul războiului.

9 Şi acum iată, eu nu mai spun nimic despre ei, căci nu mai este nimeni, decât lamaniţii şi atâlharii care sunt pe faţa ţării.

10 Şi nu mai este nimeni care să-L cunoască pe adevăratul Dumnezeu, în afară de aUcenicii lui Isus care rămăseseră în ţară până când ticăloşia poporului a fost atât de mare, încât Domnul nu i-a suferit pe ei ca să brămână cu poporul; şi dacă ei încă mai sunt pe faţa pământului, nimeni nu ştie.

11 Dar iată, atatăl meu şi cu mine i-am văzut pe ei, iar ei ne-au slujit nouă.

12 Şi oricine va primi această cronică şi nu o va condamna din cauza imperfecţiunilor care sunt în ea, tot acela va cunoaşte lucruri încă şi amai mari decât acestea. Iată, eu sunt Moroni; şi dacă ar fi cu putinţă, eu aş dori să vă fac vouă cunoscute toate lucrurile.

13 Iată, eu termin să vă spun despre acest popor. Eu sunt fiul lui Mormon, iar tatăl meu a fost un aurmaş al lui Nefi.

14 Şi tot eu sunt acela care a aascuns această cronică în Domnul; plăcile acelea nu sunt de nici o valoare din cauza poruncii Domnului. Căci El într-adevăr a spus că nimeni nu le va avea ca să bcapete câştig; dar cronica de pe ele este de mare valoare; iar acela care le va aduce la lumină, pe el Domnul îl va binecuvânta.

15 Căci nimeni nu poate avea puterea de a o aduce la lumină, decât dacă lucrul acesta îi va fi dat lui de către Dumnezeu; căci Dumnezeu doreşte ca aceasta să fie făcută cu aochiul îndreptat numai către slava Lui sau la bunăstarea poporului de legământ al Domnului din vechime şi îndelung împrăştiat.

16 Şi binecuvântat să fie aacela care va aduce acest lucru la lumină; căci acesta va fi badus afară din întuneric la lumină, potrivit cuvântului lui Dumnezeu; da, el va fi adus afară din pământ şi va străluci cu putere din întuneric şi va fi adus la cunoştinţa poporului; şi lucrul acesta va fi făcut prin puterea lui Dumnezeu.

17 Şi dacă vor fi agreşeli, acestea vor fi greşelile unui om. Dar iată, noi nu cunoaştem nici o greşeală; cu toate acestea, Dumnezeu cunoaşte toate lucrurile; de aceea, acela care bosândeşte, el să ştie că va fi în pericol să ajungă în focul iadului.

18 Iar acela care spune: Arată-mi sau vei fi lovit—acela să ştie să se păzească să nu poruncească ceea ce este interzis de către Domnul.

19 Căci iată, acelaşi care ajudecă cu grăbire va fi judecat cu grăbire; căci plata lui va fi după faptele lui; de aceea, acela care loveşte va fi lovit de către Domnul.

20 Iată ce spune Scriptura—omul nu trebuie să lovească şi nici să judece; căci judecata este a Mea, spune Domnul, iar răzbunarea, de asemenea, este a Mea; şi Eu voi plăti înapoi.

21 Iar acela care va sufla mânie şi lupte împotriva lucrării Domnului, precum şi împotriva poporului de legământ al Domnului, care este casa lui Israel, şi care va zice: Noi vom distruge lucrarea Domnului, iar Domnul nu-Şi va aduce aminte de legământul Său pe care l-a făcut cu casa lui Israel—tot acela este în pericol să fie doborât la pământ şi aruncat în foc;

22 Căci ascopuri veşnice al Domnului vor continua până când toate făgăduinţele Lui vor fi împlinite.

23 Cercetaţi profeţiile lui aIsaia. Iată, eu nu pot să le scriu. Da, iată, vă spun eu vouă, cum că acei sfinţi care au plecat înaintea mea, care au avut stăpânire asupra acestei ţări, vor bimplora, da, chiar din ţărână Îl vor implora ei pe Domnul; şi aşa cum Domnul trăieşte, tot aşa îşi va aduce El aminte de legământul pe care l-a făcut cu ei.

24 Şi El cunoaşte arugăciunile lor, cum că ele erau din partea fraţilor lor. Şi El cunoaşte credinţa lor, căci în numele Lui puteau ei să mişte bmunţi; şi în numele Lui puteau ei să facă pământul să se cutremure; şi prin puterea cuvântului Lui au făcut ei cînchisori să se dărâme la pământ; da, chiar şi cele mai înspăimântătoare cuptoare nu au putut să le facă lor nici un rău, precum nici animalele sălbatice sau şerpii veninoşi, datorită puterii cuvântului Lui.

25 Şi iată, arugăciunile lor erau, de asemenea, din partea aceluia pe care Domnul îl va lăsa să aducă aceste lucruri la lumină.

26 Şi nimeni nu trebuie să spună că acestea nu se vor întâmpla, căci cu siguranţă ele se vor întâmpla, căci aşa a spus Domnul; căci adin pământ vor veni ele, prin mâna Domnului; şi nimeni nu va putea să oprească aceasta; şi aceasta se va întâmpla într-o zi când se va spune că bmiracole nu mai sunt; şi se va întâmpla ca şi cum cineva ar vorbi cdin morţi.

27 Şi se va întâmpla într-o zi când asângele sfinţilor Îl va implora pe Domnul din cauza combinaţiilor bsecrete şi a lucrărilor întunericului.

28 Da, aceasta se va întâmpla într-o zi când puterea lui Dumnezeu va fi tăgăduită şi abisericile vor fi corupte şi înălţate în trufia inimilor lor; da, şi anume, într-o zi când conducătorii bisericilor şi învăţătorii se vor înălţa în îngâmfarea inimilor lor chiar în invidia acelora care aparţin de bisericile lor.

29 Da, aceasta se va întâmpla într-o zi când ase va auzi despre focuri şi furtuni şi bnori de fum în ţări străine.

30 Şi, de asemenea, se va auzi despre arăzboaie, zvonuri de războaie şi cutremure de pământ în diferite locuri.

31 Da, aceasta se va întâmpla într-o zi când va fi o mare spurcăciune pe faţa pământului; vor fi crime şi furturi, minciuni şi înşelăciuni, curvie şi tot felul de lucruri abominabile; când mulţi vor fi aceia care vor spune fă asta sau fă cealaltă şi nu va aavea nici o importanţă, căci Domnul va bopri toate acestea în ziua din urmă. Dar vai de aceia, căci ei sunt în cfierea amărăciunii şi prinşi în legăturile nedreptăţii.

32 Da, aceasta se va întâmpla într-o zi când se vor zidi unele biserici, care vor spune: Vino la mine şi pentru banii tăi vei fi iertat de păcatele tale.

33 O, voi oameni ticăloşi şi stricaţi şi încăpăţânaţi, de ce aţi zidit voi biserici pentru voi înşivă ca să căpătaţi acâştig? De ce aţi bpocit voi cuvântul sfânt al lui Dumnezeu ca să puteţi aduce cblestem asupra sufletelor voastre? Iată, uitaţi-vă la revelaţiile lui Dumnezeu; căci iată, timpul va veni în ziua aceea când toate aceste lucruri vor trebui împlinite.

34 Iată, Domnul mi-a arătat mie lucruri mari şi minunate despre ceea ce va trebui să se întâmple în curând, în ziua aceea când aceste lucruri se vor întâmpla printre voi.

35 Iată, eu vorbesc către voi ca şi cum voi aţi fi prezenţi; şi totuşi voi nu sunteţi. Dar iată, Isus Hristos mi-a arătat mie, iar eu cunosc faptele voastre.

36 Şi eu ştiu că voi apăşiţi în trufia inimilor voastre; şi nu este nimeni, în afară de câţiva, care nu se bînalţă pe ei înşişi în trufia inimilor lor, purtând veşminte cfoarte fine, invidiind şi luptându-se şi dovedind răutate şi persecuţii şi tot felul de nedreptăţi; iar bisericile voastre, da, chiar şi fiecare dintre ele, au devenit spurcate din cauza trufiei din inimile voastre.

37 Căci iată, voi iubiţi abanii şi averea voastră şi veşmintele voastre fine şi podoabele bisericilor voastre mai mult decât voi îi iubiţi pe cei săraci şi pe cei în nevoie, pe cei bolnavi şi pe cei în suferinţă.

38 O, voi cei spurcaţi, voi cei făţarnici, voi învăţătorilor care vă vindeţi pe voi înşivă pentru aceea care va corupe, de ce aţi spurcat voi Biserica cea sfântă a lui Dumnezeu? De ce vă este aruşine să luaţi asupra voastră numele lui Hristos? De ce nu vă gândiţi voi că mai mare este valoarea unei fericiri veşnice decât acea bnefericire care nu moare niciodată—din cauza claudelor lumii?

39 De ce vă împodobiţi pe voi înşivă cu ceea ce nu are nici o viaţă şi totuşi suferiţi ca cei flămânzi şi cei în nevoie şi cei goi şi cei bolnavi şi cei în suferinţă să treacă pe lângă voi şi voi să nu-i vedeţi?

40 Da, de ce vă consolidaţi voi lucrurile voastre aabominabile secrete ca să căpătaţi câştig şi să faceţi ca văduve să jelească în faţa Domnului, precum şi orfani să jelească în faţa Domnului, precum şi sângele taţilor şi al bărbaţilor lor să-L implore pe Domnul din pământ pentru răzbunare asupra capului vostru?

41 Iată, sabia răzbunării atârnă asupra voastră; şi în curând va veni timpul când El va arăzbuna sângele sfinţilor asupra voastră, căci El nu va mai suferi strigătele lor.

◀

1a

GS Moroni, fiul lui Mormon.

◀

b

GS Plăci.

◀

2a

Morm. 6:2–15.

◀

b

D&L 3:18.

◀

3a

Moro. 9:22.

◀

5a

Morm. 2:17–18.

◀

b

Morm. 6:6.

◀

6a

Alma 45:10.

◀

7a

1 Ne. 12:2–3.

◀

8a

1 Ne. 12:20–23.

◀

9a

Morm. 2:8.

◀

10a

3 Ne. 28:7; Eter 12:17. GS Trei ucenici nefiţi.

◀

b

Morm. 1:16.

◀

11a

3 Ne. 28:24–26.

◀

12a

3 Ne. 26:6–11.

◀

13a

3 Ne. 5:20.

◀

14a

Moro. 10:1–2.

◀

b

JS—I 1:46.

◀

15a

D&L 4:5.

◀

16a

2 Ne. 3:6–7, 11, 13–14.

◀

b

Isa. 29:18; 2 Ne. 27:29.

◀

17a

Morm. 9:31, 33; Eter 12:23–28.

◀

b

3 Ne. 29:5; Eter 4:8.

◀

19a

TJS, Mat. 7:1–2; 3 Ne. 14:1–2; Moro. 7:14.

◀

22a

D&L 3:3.

◀

23a

3 Ne. 20:11; 23:1.

◀

b

Isa. 29:4; 2 Ne. 3:19–20; 26:16.

◀

24a

Enos 1:12–18; Morm. 9:36; D&L 10:46.

◀

b

Iacov 4:6; Hel. 10:9.

◀

c

Alma 14:27–29.

◀

25a

Morm. 5:21.

◀

26a

Isa. 29:4; 2 Ne. 33:13.

◀

b

Morm. 9:15–26; Moro. 7:27–29, 33–37.

◀

c

2 Ne. 26:15–16; Morm. 9:30; Moro. 10:27.

◀

27a

Eter 8:22–24; D&L 87:6–7.

◀

b

GS Combinaţii secrete.

◀

28a

2 Tim. 3:1–7; 1 Ne. 14:9–10; 2 Ne. 28:3–32; D&L 33:4.

◀

29a

Ioel 2:28–32; 2 Ne. 27:2–3.

◀

b

1 Ne. 19:11; D&L 45:39–42.

◀

30a

Mat. 24:6; 1 Ne. 14:15–17.

◀

31a

2 Ne. 28:21–22.

◀

b

2 Ne. 28:8.

◀

c

Alma 41:11.

◀

33a

GS Vicleşug preoţesc.

◀

b

1 Ne. 13:26–29.

◀

c

GS Condamnare.

◀

36a

GS (a) Merge, (a) merge cu Dumnezeu.

◀

b

Iacov 2:13.

◀

c

Alma 5:53.

◀

37a

2 Ne. 28:9–16.

◀

38a

Rom. 1:16; 2 Tim. 1:8; 1 Ne. 8:25–28; Alma 46:21.

◀

b

Mosia 3:25.

◀

c

1 Ne. 13:9.

◀

40a

GS Combinaţii secrete.

◀

41a

1 Ne. 22:14.

Capitolul 9

Moroni îi cheamă pe cei care nu cred în Hristos să se pocăiască—El vesteşte un Dumnezeu al miracolelor care dă revelaţii şi care revărsă daruri şi semne asupra celor credincioşi—Miracolele încetează din cauza necredinţei—Semne îi urmează pe cei care cred—Oamenii sunt chemaţi să fie înţelepţi şi să ţină poruncile. Circa 401–421 d.H.

1 Şi acum eu vorbesc, de asemenea, despre aceia care nu cred în Hristos.

2 Iată, veţi crede voi în ziua vizitării voastre—iată, când Domnul va veni, da, anume în ziua aceea amare când bpământul va fi răsucit ca un sul şi elementele se vor ctopi cu mare căldură, da, în ziua aceea mare când voi veţi fi aduşi ca să staţi înaintea Mielului lui Dumnezeu—veţi spune voi atunci că nu este Dumnezeu?

3 Atunci Îl veţi mai tăgădui voi pe Hristos sau veţi putea voi să-L priviţi pe Mielul lui Dumnezeu? Credeţi voi că veţi locui cu El cu conştiinţa vinovăţiei voastre? Credeţi voi că veţi putea să fiţi fericiţi să locuiţi cu acea Fiinţă Sfântă când sufletele voastre sunt chinuite de conştiinţa vinovăţiei că voi aţi ponegrit legile Lui?

4 Iată, vă zic eu vouă că aţi fi mai nenorociţi să locuiţi cu un Dumnezeu sfânt şi drept, cu conştiinţa spurcăciunii voastre înaintea Lui, decât dacă aţi locui împreună cu sufletele aosândite în biad.

5 Căci iată, atunci când voi veţi fi aduşi ca să vă vedeţi agoliciunea în faţa lui Dumnezeu, precum şi slava lui Dumnezeu şi sfinţia lui Isus Hristos, o flacără de nestins se va aprinde peste voi.

6 O, atunci, voi cei anecredincioşi, bîntoarceţi-vă către Domnul; imploraţi cu putere pe Tatăl în numele lui Isus pentru ca voi să puteţi să fiţi găsiţi neprihăniţi, cpuri, frumoşi şi albi, fiind curăţaţi de sângele dMielului în ziua aceea mare din urmă.

7 Şi iarăşi vă spun eu vouă, aceia care atăgăduiţi revelaţiile lui Dumnezeu şi ziceţi că ele au încetat să mai fie, că nu este nici o revelaţie sau profeţie, sau dar sau vindecare, sau vorbire în limbi şi în btălmăciri de limbi;

8 Iată, vă spun eu vouă, cum că acela care tăgăduieşte aceste lucruri nu cunoaşte aEvanghelia lui Hristos; da, el nu a citit scripturile; iar dacă le-a citit, atunci el nu le bînţelege.

9 Căci nu citim noi că Dumnezeu este aacelaşi ieri, astăzi şi în vecii vecilor, iar în El nu este nici o schimbare sau o umbră de schimbare?

10 Şi acum, dacă voi v-aţi închipuit pentru voi înşivă un Dumnezeu care se schimbă şi în care este o umbră de schimbare, atunci voi v-aţi închipuit pentru voi înşivă un Dumnezeu care nu este un Dumnezeu al minunilor.

11 Dar iată, eu vă voi arăta vouă un Dumnezeu al minunilor, şi anume Dumnezeul lui Avraam şi Dumnezeul lui Isaac şi Dumnezeul lui Iacov; şi acesta este acelaşi aDumnezeu care a creat cerul şi pământul şi toate lucrurile care sunt în ele.

12 Iată, El l-a făcut pe Adam, iar prin aAdam a venit bcăderea omului. Şi din cauza căderii omului a venit Isus Hristos, chiar Tatăl şi Fiul; şi datorită lui Isus Hristos a venit cmântuirea omului.

13 Şi datorită mântuirii omului, care a venit prin Isus Hristos, ei sunt aduşi înapoi în prezenţa Domnului; da, asta înseamnă că toţi oamenii sunt mântuiţi datorită faptului că moartea lui Hristos înfăptuieşte aînvierea, care înfăptuieşte o mântuire de la un bsomn veşnic, din care somn toţi oamenii vor fi treziţi de către puterea lui Dumnezeu atunci când trâmbiţa va suna; şi ei vor veni, atât cei mici, cât şi cei mari; şi ei cu toţii vor sta în faţa scaunului Lui de judecată, fiind mântuiţi şi eliberaţi din această clegătură veşnică a morţii, care moarte este o moarte vremelnică.

14 Iar apoi va veni ajudecata Celui Sfânt asupra lor; iar apoi va veni timpul când cel bîntinat va fi încă întinat; iar acela care este drept va fi încă drept; acela care este fericit va fi încă fericit; iar acela care este nefericit va fi încă nefericit.

15 Şi acum, o, voi toţi aceia care v-aţi închipuit pentru voi înşivă un Dumnezeu care nu poate face anici o minune, aş dori să vă întreb pe voi, este adevărat că toate aceste lucruri despre care eu am vorbit s-au întâmplat? A venit deja sfârşitul? Iată, vă spun eu vouă, nu; iar Dumnezeu nu a încetat să fie un Dumnezeu al miracolelor.

16 Iată, nu sunt lucrurile înfăptuite de Dumnezeu minunate în ochii voştri? Da, şi cine poate înţelege alucrările minunate ale lui Dumnezeu?

17 Cine va spune că nu a fost o minune că prin acuvântul Lui cerul şi pământul au apărut; şi prin puterea cuvântului Lui omul a fost bfăcut din cţărâna pământului; şi prin puterea cuvântului Lui miracole au fost înfăptuite?

18 Şi cine va spune că Isus Hristos nu a făcut multe aminuni măreţe? Şi au fost multe minuni măreţe făcute de mâinile apostolilor.

19 Şi dacă atunci aminuni au fost făcute, de ce a încetat Dumnezeu să fie un Dumnezeu al minunilor şi totuşi să fie o Fiinţă neschimbătoare? Şi iată, vă spun eu vouă, El nu S-a schimbat; căci dacă ar fi aşa, atunci El ar înceta să fie Dumnezeu; şi El nu a încetat să fie Dumnezeu şi este un Dumnezeu al minunilor.

20 Iar pricina pentru care El încetează să mai facă aminuni printre copiii omului este pentru că ei rătăcesc în necredinţă şi se abat de la drumul drept şi nu-L cunosc pe Dumnezeul în care ei trebuie să bcreadă.

21 Iată, vă spun eu vouă că acela care crede în Hristos, neîndoindu-se de nimic, lui îi va fi dat aorice el Îi va cere Tatălui în numele lui Hristos; iar făgăduiala aceasta este pentru toţi, chiar şi până la marginile pământului.

22 Căci iată, astfel a spus Isus Hristos, Fiul lui Dumnezeu, către ucenicii Săi care trebuia să rămână, da, precum şi către toţi ucenicii Săi în auzul mulţimii: aDuceţi-vă în toată lumea şi propovăduiţi Evanghelia la orice făptură;

23 Şi acela care crede şi care este botezat va fi salvat, dar acela care nu crede va fi aosândit;

24 Şi aceste asemne îi vor urma pe aceia care cred—în numele Meu ei vor alunga bdiavolii; ei vor cuvânta în limbi noi; ei vor apuca şerpi; şi dacă ei vor bea orice lucru ucigător, acesta nu-i va vătăma pe ei; ei îşi vor pune cmâinile pe bolnavi, iar aceştia se vor vindeca;

25 Şi oricine va crede în numele Meu, neîndoindu-se de nimic, lui îi voi aconfirma Eu toate cuvintele Mele, chiar şi până la marginile pământului.

26 Şi acum, iată, cine poate să se împotrivească lucrărilor Domnului? aCine poate să tăgăduiască spusele Lui? Cine se va ridica împotriva puterii atotputernice a Domnului? Cine va bdispreţui lucrările Domnului? Cine-i va dispreţui pe copiii lui Hristos? Iată, voi toţi aceia care sunteţi dispreţuitori ai lucrărilor Domnului vă veţi minuna şi veţi pieri.

27 O, atunci, nu dispreţuiţi şi nu vă minunaţi, ci ascultaţi de cuvintele Domnului şi întrebaţi-L pe Tatăl, în numele lui Isus, pe ce lucruri să vă sprijiniţi la nevoie. Nu vă îndoiţi, ci fiţi credincioşi şi începeţi ca în timpurile din vechime şi aveniţi la Domnul cu toată binima voastră şi cduceţi la bun sfârşit propria voastră salvare cu frică şi cutremurare înaintea Lui.

28 Fiţi aînţelepţi în zilele încercărilor voastre; lepădaţi-vă de orice necurăţenie; nu cereţi ceva ca să risipiţi în bpoftele voastre trupeşti, ci cereţi cu o tărie neclintită să nu cedaţi la nici o ispită, ci să-L slujiţi pe Dumnezeul cel Adevărat şi cViu.

29 Vedeţi să nu fiţi botezaţi în mod anedemn; vedeţi să nu luaţi împărtăşania lui Hristos în mod bnedemn; ci vedeţi să faceţi toate lucrurile cu cdemnitate şi să le faceţi în numele lui Isus Hristos, Fiul lui Dumnezeu cel Viu; şi dacă voi veţi face aceasta şi veţi răbda până la sfârşit, atunci în nici un caz voi nu veţi fi alungaţi.

30 Iată, eu vă vorbesc vouă ca şi cum aş avorbi din morţi; căci eu ştiu că voi veţi avea cuvintele mele.

31 Nu mă osândiţi pe mine din cauza aimperfecţiunii mele, şi nici pe tatăl meu din cauza imperfecţiunii lui, precum şi nici pe aceia care au scris înaintea lui; ci mai degrabă aduceţi mulţumiri lui Dumnezeu pentru că El a făcut ca voi să vedeţi imperfecţiunile noastre, pentru ca voi să învăţaţi să fiţi şi mai înţelepţi decât am fost noi.

32 Şi acum, iată, noi am scris această cronică după cunoştinţa noastră, cu literele care printre noi sunt numite litere egiptene areformate, fiind transmise şi modificate de către noi după felul nostru de vorbire.

33 Şi dacă plăcile noastre ar fi fost destul de mari, noi am fi scris în ebraică; dar ebraica a fost, de asemenea, modificată de către noi; şi dacă noi am fi putut scrie în ebraică, iată, voi nu aţi fi avut nici o imperfecţiune în cronica noastră.

34 Dar Domnul cunoaşte lucrurile pe care noi le-am scris, precum şi că nici un alt popor nu cunoaşte limba noastră; şi pentru că nici un alt popor nu cunoaşte limba noastră, de aceea, El a pregătit amijloace pentru interpretarea ei.

35 Şi aceste lucruri sunt scrise pentru ca noi să ne putem curăţa veşmintele de sângele fraţilor noştri care s-au rătăcit în anecredinţă.

36 Şi iată, aceste lucruri pe care noi le-am adorit în legătură cu fraţii noştri, da, şi anume restaurarea lor pentru cunoaşterea lui Hristos, sunt în acord cu rugăciunile tuturor sfinţilor care au trăit în ţară.

37 Şi fie ca Domnul Isus Hristos să facă în aşa fel ca rugăciunile lor să fie răsplătite în acord cu credinţa lor; şi fie ca Dumnezeu Tatăl să-şi aducă aminte de legământul pe care El l-a făcut cu casa lui Israel; şi fie ca El să-i binecuvânteze pe ei în vecii vecilor, prin credinţă în numele lui Isus Hristos. Amin.

◀

2a

Mal. 4:5; 3 Ne. 28:31.

◀

b

Morm. 5:23; D&L 63:20–21. GS Lume—Sfârşitul lumii.

◀

c

Amos 9:13; 3 Ne. 26:3.

◀

4a

GS Condamnare.

◀

b

GS Iad.

◀

5a

2 Ne. 9:14.

◀

6a

GS Necredinţă.

◀

b

Ezec. 18:23, 32; D&L 98:47.

◀

c

GS Pur, puritate.

◀

d

GS Mielul lui Dumnezeu.

◀

7a

3 Ne. 29:6–7.

◀

b

1 Cor. 12:7–10; A. de C. 1:7.

◀

8a

GS Evanghelie.

◀

b

Mat. 22:29.

◀

9a

Evr. 13:8; 1 Ne. 10:18–19; Alma 7:20; Moro. 8:18; D&L 20:12.

◀

11a

Gen. 1:1; Mosia 4:2; D&L 76:20–24. GS Isus Hristos.

◀

12a

Mosia 3:26.

◀

b

GS Căderea lui Adam şi a Evei.

◀

c

GS Mântuire, (a) mântui, mântuit.

◀

13a

Hel. 14:15–18.

◀

b

D&L 43:18.

◀

c

D&L 138:16.

◀

14a

GS Judecată, ultima.

◀

b

Alma 7:21; D&L 88:35.

◀

15a

Moro. 7:35–37; D&L 35:8. GS Minune.

◀

16a

Ps. 40:5; D&L 76:114; Moise 1:3–5.

◀

17a

Iacov 4:9.

◀

b

GS (a) Crea, creaţie.

◀

c

Gen. 2:7; Mosia 2:25.

◀

18a

Ioan 6:14.

◀

19a

D&L 63:7–10.

◀

20a

Jud. 6:11–13; Eter 12:12–18; Moro. 7:35–37.

◀

b

GS (a se) Încrede.

◀

21a

Mat. 21:22; 3 Ne. 18:20.

◀

22a

Marcu 16:15–16. GS Munca misionară.

◀

23a

GS Condamnare.

◀

24a

Marcu 16:17–18. GS Semn.

◀

b

Fapte 16:16–18.

◀

c

GS Slujirea bolnavilor.

◀

25a

GS Mărturie; Revelaţie.

◀

26a

3 Ne. 29:4–7.

◀

b

Prov. 13:13.

◀

27a

Moro. 10:30–32.

◀

b

Ios. 22:5; D&L 64:22, 34. GS Inimă.

◀

c

Filip. 2:12.

◀

28a

Iacov 6:12.

◀

b

GS Poftă.

◀

c

Alma 5:13.

◀

29a

GS Botez, (a) boteza—Condiţii pentru botez.

◀

b

1 Cor. 11:27–30; 3 Ne. 18:28–32.

◀

c

GS Demn, demnitate.

◀

30a

Morm. 8:26; Moro. 10:27.

◀

31a

Morm. 8:17; Eter 12:22–28, 35.

◀

32a

1 Ne. 1:2; Mosia 1:4.

◀

34a

Mosia 8:13–18; Eter 3:23, 28; D&L 17:1.

◀

35a

2 Ne. 26:15.

◀

36a

Morm. 8:24–26; D&L 10:46–49.

Cartea lui Eter

Cronica iarediţilor, luată de pe cele douăzeci şi patru de plăci găsite de către poporul lui Limhi în zilele regelui Mosia.

Capitolul 1

Moroni prescurtează scrierile lui Eter—Genealogia lui Eter este stabilită—Limba iarediţilor nu este încurcată la Turnul lui Babel—Domnul făgăduieşte să-i conducă într-o o ţară aleasă şi să-i facă un mare neam.

1 Şi acum eu, aMoroni, încep să fac o relatare a acelor locuitori din vechime care fuseseră distruşi de către bmâna Domnului de pe faţa acestei ţări de la miazănoapte.

2 Şi eu iau relatarea mea de pe cele adouăzeci şi patru de plăci care au fost găsite de către poporul lui Limhi, care este cunoscută ca fiind Cartea lui Eter.

3 Şi cum eu cred că prima parte a acestei cronici, care vorbeşte despre crearea lumii şi despre Adam, precum şi o relatare din acel timp chiar şi despre aturnul acela mare şi despre orice alte lucruri care s-au întâmplat printre copiii oamenilor până în acel timp, se află printre Iudei—

4 De aceea, eu nu scriu acele lucruri care s-au întâmplat din zilele lui aAdam până în timpul acela; căci ele sunt pe plăci; şi oricine care le va găsi, acela va avea puterea să facă o relatare completă.

5 Dar iată, eu nu redau o relatare completă, ci numai o parte a relatării mele, începând de la turn şi până când ei au fost distruşi.

6 Şi în felul acesta redau eu relatarea mea. Acela care a scris această cronică a fost aEter, iar el a fost un urmaş al lui Coriantor.

7 Coriantor a fost fiul lui Moron.

8 Iar Moron a fost fiul lui Etem.

9 Iar Etem a fost fiul lui Ahah.

10 Iar Ahah a fost fiul lui Set.

11 Iar Set a fost fiul lui Şiblon.

12 Iar Şiblon a fost fiul lui Com.

13 Iar Com a fost fiul lui Coriantum.

14 Iar Coriantum a fost fiul lui Amnigada.

15 Iar Amnigada a fost fiul lui Aaron.

16 Iar Aaron a fost un urmaş al lui Het, care a fost fiul lui Hartom.

17 Iar Hartom a fost fiul lui Lib.

18 Iar Lib a fost fiul lui Chiş.

19 Iar Chiş a fost fiul lui Corom.

20 Iar Corom a fost fiul lui Levi.

21 Iar Levi a fost fiul lui Chim.

22 Iar Chim a fost fiul lui Morianton.

23 Iar Morianton a fost un urmaş al lui Riplachiş.

24 Iar Riplachiş a fost fiul lui Şez.

25 Iar Şez a fost fiul lui Het.

26 Iar Het a fost fiul lui Com.

27 Iar Com a fost fiul lui Coriantum.

28 Iar Coriantum a fost fiul lui Emer.

29 Iar Emer a fost fiul lui Omer.

30 Iar Omer a fost fiul lui Şul.

31 Iar Şul a fost fiul lui Chib.

32 Iar Chib a fost fiul lui Oriha, care a fost fiul lui Iared;

33 Care aIared a venit împreună cu fratele său şi cu familiile lor şi cu alte familii de la turnul cel mare în timpul când Domnul a bîncurcat limbile oamenilor şi a blestemat în mânia Lui cum că ei să fie împrăştiaţi pe toată cfaţa pământului; şi în acord cu cuvântul Domnului, oamenii au fost împrăştiaţi.

34 Iar afratele lui Iared fiind un om mare şi puternic, precum şi un om mult favorizat de către Domnul, Iared, fratele lui a spus către el: Imploră-L pe Domnul ca El să nu ne încurce, încât să nu înţelegem cuvintele noastre.

35 Şi s-a întâmplat că fratele lui Iared L-a implorat pe Domnul, iar Domnul a avut milă de Iared; de aceea, El nu a încurcat limba lui Iared; iar Iared şi fratele lui nu au fost încurcaţi.

36 Apoi Iared a spus către fratele său: Imploră-L iarăşi pe Domnul şi poate că El îşi va întoarce mânia Sa de la aceia care sunt prietenii noştri şi nu le va încurca limbile.

37 Şi s-a întâmplat că fratele lui Iared L-a implorat pe Domnul, iar Domnul a avut milă de prietenii lor şi de familiile lor, iar ei nu au fost încurcaţi.

38 Şi s-a întâmplat că Iared a spus iarăşi către fratele său, zicând: Du-te şi întreabă-L pe Domnul dacă ne va alunga pe noi afară din ţară, şi dacă ne va alunga, imploră-L pe El încotro trebuie să ne ducem. Şi cine ştie, poate că Domnul ne va conduce pe noi către o ţară care este aaleasă mai presus de tot pământul? Şi dacă aşa va fi, atunci să fim credincioşi în Domnul, ca să primim aceasta ca o moştenire a noastră.

39 Şi s-a întâmplat că fratele lui Iared L-a implorat pe Domnul în acord cu ceea ce fusese spus de gura lui Iared.

40 Şi s-a întâmplat că Domnul l-a auzit pe fratele lui Iared şi a avut milă de el şi a spus către el:

41 Du-te şi adună-ţi turmele tale de tot felul, atât de parte bărbătească, cât şi de parte femeiască; şi, de asemenea, tot felul de seminţe ale pământului; precum şi pe afamiliile tale; precum şi pe Iared, fratele tău, şi familia lui; şi, de asemenea, pe bprietenii tăi şi familiile lor şi pe prietenii lui Iared şi familiile lor.

42 Iar după ce tu ai făcut aceasta, să amergi în fruntea lor până la o vale care este în partea de la miazănoapte. Iar acolo te voi întâlni Eu pe tine şi voi merge în bfruntea ta până într-o ţară care este caleasă mai presus decât toate ţările pământului.

43 Şi acolo te voi binecuvânta Eu pe tine şi seminţia ta şi voi creşte pentru Mine din seminţia ta şi din seminţia fratelui tău şi a acelora care vor merge cu tine un mare neam. Şi nici un altul nu va fi mai mare decât neamul pe care Eu îl voi ridica pentru Mine din seminţia ta pe toată faţa pământului. Şi astfel voi face Eu pentru tine datorită acestui îndelungat timp când tu M-ai implorat pe Mine.

◀

1a

GS Moroni, fiul lui Mormon.

◀

b

Morm. 5:23; D&L 87:6–7.

◀

2a

Alma 37:21; Eter 15:33.

◀

3a

Omni 1:22; Mosia 28:17; Hel. 6:28.

◀

4a

I.E. acoperă aceeaşi perioadă ca Genesa, capitolele 1–10.

◀

6a

Eter 12:2; 15:34.

◀

33a

GS Iared.

◀

b

Gen. 11:6–9.

◀

c

Mosia 28:17.

◀

34a

GS Iared, fratele lui.

◀

38a

GS Pământul făgăduinţei.

◀

41a

Eter 6:20.

◀

b

Eter 6:16.

◀

42a

1 Ne. 2:1–2; Avr. 2:3.

◀

b

D&L 84:88.

◀

c

1 Ne. 13:30.

Capitolul 2

Iarediţii se pregătesc pentru călătoria lor către ţara făgăduită—Aceasta este o ţară aleasă în care oamenii trebuie să-L slujească pe Hristos sau să fie distruşi—Domnul îi vorbeşte fratelui lui Iared timp de trei ore—Iarediţii construiesc corăbii—Domnul îi cere fratelui lui Iared să propună cum să fie luminate corăbiile.

1 Şi s-a întâmplat că Iared şi fratele lui şi familiile lor şi, de asemenea, prietenii lui Iared şi ai fratelui lui şi familiile lor s-au dus jos în valea care era la miazănoapte (iar numele văii era aNimrod, fiind numită după vânătorul cel puternic) împreună cu turmele lor de tot felul pe care ei le adunaseră laolaltă, atât de parte bărbătească, cât şi de parte femeiască.

2 Şi ei, de asemenea, au întins capcane şi au prins păsările cerului; şi ei, de asemenea, au pregătit un vas în care au luat cu ei peştii apelor.

3 Şi ei, de asemenea, au luat cu ei deseret, care tălmăcit înseamnă un fel de albină care face miere; şi astfel ei au luat cu ei roiuri de albine şi tot felul de lucruri care erau pe faţa pământului adică, seminţe de tot felul.

4 Şi s-a întâmplat că atunci când ei au ajuns în valea lui Nimrod, Domnul S-a pogorât şi a spus către fratele lui Iared; şi El era într-un anor, iar fratele lui Iared nu L-a văzut pe El.

5 Şi s-a întâmplat că Domnul le-a poruncit lor să se ducă în pustiu, da, în partea aceea în care nici un om nu mai fusese niciodată. Şi s-a întâmplat că Domnul a mers în fruntea lor şi a spus către ei, aşa cum era El într-un anor, şi le-a dat îndrumări încotro să călătorească.

6 Şi s-a întâmplat că ei au călătorit în pustiu şi au construit corăbii cu care ei au trecut multe ape, fiind îndrumaţi tot timpul de mâna Domnului.

7 Iar Domnul nu suferea ca ei să se oprească dincolo de mare, în pustiu, ci dorea ca ei să meargă înainte chiar până în aţara făgăduinţei, care era mai aleasă decât toate celelalte ţări pe care Domnul Dumnezeu o păstrase pentru un popor drept.

8 Şi El a jurat, în mânia Sa, către fratele lui Iared, că acela care va avea stăpânire peste această ţară a făgăduinţei de la acel timp încolo şi până în vecii vecilor va trebui să-L aslujească pe El, Dumnezeul cel adevărat şi unic sau, dacă nu, atunci el va fi bdistrus când întreaga Sa mânie va veni asupra lui.

9 Şi acum, noi putem să vedem hotărârile lui Dumnezeu în legătură cu această ţară, cum că este o ţară a făgăduinţei; şi orice neam va avea stăpânire asupra ei va trebui să-L slujească pe Dumnezeu sau, dacă nu, atunci ei vor fi distruşi când întreaga mânie a lui Dumnezeu va veni asupra lor. Şi întreaga Sa mânie vine, atunci când ei vor fi copţi în nedreptate.

10 Căci iată, aceasta este o ţară care este aleasă mai presus decât toate celelalte ţări; de aceea, cel care va avea stăpânire asupra ei va trebui să-L slujească pe Dumnezeu sau va fi distrus; căci aceasta este hotărârea veşnică a lui Dumnezeu. Şi numai atunci când nedreptatea printre copiii ţării va fi adeplină ei vor fi bdistruşi.

11 Şi astfel vă este vouă dat, o, voi aneamurilor, ca voi să puteţi cunoaşte hotărârile lui Dumnezeu—pentru ca voi să vă puteţi pocăi şi să nu continuaţi în nedreptăţile voastre până când toată plenitudinea se va înfăptui, pentru ca voi să nu puteţi să aduceţi întreaga mânie a lui Dumnezeu asupra voastră, aşa cum locuitorii ţării au făcut până acum.

12 Iată, aceasta este o ţară aleasă şi orice neam care va avea stăpânire asupra ei va fi aliber de sclavie şi de robie şi de orice alte neamuri de sub cer, dacă ei Îl vor bsluji pe Dumnezeul ţării, care este Isus Hristos, care S-a manifestat prin lucrurile pe care noi le-am scris.

13 Şi acum, eu îmi continui cronica; căci iată, s-a întâmplat că Domnul l-a adus pe Iared şi pe fraţii lui chiar până la marea aceea mare care desparte pământurile. Iar când ei au ajuns la mare, ei şi-au pus corturile; şi ei au pus numele acelui loc Moriancumer; şi ei au locuit în corturi şi au locuit în corturile de la malul mării timp de patru ani.

14 Şi s-a întâmplat că la sfârşitul celor patru ani, Domnul a venit iarăşi la fratele lui Iared şi a stat într-un nor şi a vorbit cu el. Şi timp de trei ore a vorbit Domnul cu fratele lui Iared şi l-a adojenit pe el pentru că el nu şi-a adus aminte să bcheme numele Domnului.

15 Iar fratele lui Iared s-a pocăit de răul pe care-l făcuse şi a chemat numele Domnului pentru fraţii lui care erau cu el. Iar Domnul i-a spus: Eu vă voi ierta pe tine şi pe fraţii tăi de păcatele voastre; dar voi nu trebuie să mai păcătuiţi, căci voi trebuie să vă aduceţi aminte că aSpiritul Meu nu se va bstrădui întotdeauna cu omul; de aceea, dacă voi veţi păcătui până când veţi fi copţi, atunci voi veţi fi alungaţi din prezenţa Domnului. Şi acestea sunt gândurile Mele despre ţara pe care Eu vă voi da vouă ca moştenire; căci va fi o ţară caleasă mai presus de toate celelalte ţări.

16 Iar Domnul a spus: Duceţi-vă la lucru şi construiţi după felul corăbiilor pe care voi le-aţi construit până acum. Şi s-a întâmplat că fratele lui Iared s-a dus la lucru, precum şi fraţii lui; şi ei au construit corăbii după felul în care ei construiseră mai înainte, după aîndrumările Domnului. Şi ele erau mici şi uşoare pe apă, la fel ca uşurimea unei păsări pe apă.

17 Şi ele erau construite în aşa fel încât erau foarte aetanşe, şi anume rezistau la apă ca o farfurie şi fundul lor era etanş ca o farfurie, iar capetele lor erau ascuţite; iar marginea lor era etanşă ca a unei farfurii; iar lungimea lor era cât lungimea unui copac; iar uşa lor, atunci când era închisă, era etanşă la fel ca o farfurie.

18 Şi s-a întâmplat că fratele lui Iared L-a implorat pe Domnul, zicând: O, Doamne, eu am făcut lucrarea pe care Tu mi-ai poruncit-o şi am construit corăbiile aşa cum Tu mi-ai indicat.

19 Şi iată, o, Doamne, în ele nu este nici o lumină; încotro trebuie noi să cârmim? Şi, de asemenea, noi vom pieri, căci în ele noi nu putem să respirăm, în afară de aerul care este în ele; de aceea, vom pieri.

20 Iar Domnul a spus către fratele lui Iared: Iată, tu să faci o gaură în partea de sus, precum şi una în partea de jos; iar atunci când voi veţi suferi din cauza aerului, atunci tu să desfunzi gaura şi voi veţi primi aer. Şi dacă va fi ca apa să vină peste voi, iată, tu să astupi gaura, pentru ca voi să nu pieriţi din cauza inundaţiei.

21 Şi s-a întâmplat că fratele lui Iared a făcut aşa după cum Domnul i-a poruncit lui.

22 Şi el iarăşi L-a implorat pe Domnul, zicând: O, Doamne, iată eu am făcut aşa după cum Tu mi-ai poruncit mie; şi eu am pregătit corăbiile pentru poporul meu şi, iată, nu este nici o lumină în ele. Iată, o, Doamne, ne vei lăsa Tu ca să trecem această apă în întuneric?

23 Iar Domnul a spus către Iared: Ce vrei tu să fac Eu pentru ca voi să aveţi lumină în corăbiile voastre? Căci iată, voi nu puteţi să aveţi ferestre, căci ele ar fi sfărâmate în bucăţi; şi nici nu trebuie să luaţi foc cu voi, căci voi nu trebuie să călătoriţi după lumina focului.

24 Căci iată, voi veţi fi la fel ca o balenă în mijlocul mării; căci valuri ca muntele vor veni peste voi. Cu toate acestea, Eu vă voi aduce pe voi iarăşi afară din adâncurile mării; căci avânturile au fost suflate din gura Mea şi, de asemenea, bploile şi inundaţiile tot Eu le-am trimis.

25 Şi iată, Eu vă pregătesc pe voi împotriva acestor lucruri; căci voi nu puteţi să treceţi peste aceste adâncuri mari dacă Eu nu vă pregătesc împotriva valurilor mării şi a vânturilor care s-au înteţit şi a inundaţiilor care vor veni. De aceea, ce vreţi voi să pregătesc Eu pentru voi pentru ca voi să aveţi lumină atunci când sunteţi înghiţiţi în adâncurile mării?

◀

1a

Gen. 10:8.

◀

4a

Num. 11:25; D&L 34:7–9; JS—I 1:68.

◀

5a

Ex. 13:21–22.

◀

7a

1 Ne. 4:14. GS Pământul făgăduinţei.

◀

8a

Eter 13:2.

◀

b

Iarom 1:3, 10; Alma 37:28; Eter 9:20.

◀

10a

2 Ne. 28:16.

◀

b

1 Ne. 17:37–38.

◀

11a

2 Ne. 28:32.

◀

12a

GS Liber, libertate.

◀

b

Isa. 60:12.

◀

14a

GS (a) Mustra, mustrare.

◀

b

GS Rugăciune.

◀

15a

Eter 15:19.

◀

b

Gen. 6:3; 2 Ne. 26:11; Morm. 5:16.

◀

c

Eter 9:20.

◀

16a

1 Ne. 17:50–51.

◀

17a

Eter 6:7.

◀

24a

Eter 6:5.

◀

b

Ps. 148:8.

Capitolul 3

Fratele lui Iared vede degetul Domnului în timp ce El atinge şaisprezece pietre—Hristos Îşi arată trupul Său spiritual fratelui lui Iared—Cei care au o cunoaştere perfectă nu pot fi ţinuţi după văl—Tălmăcitori sunt daţi ca să aducă la lumină cronica iarediţilor.

1 Şi s-a întâmplat că fratele lui Iared (acum, numărul corăbiilor care fuseseră pregătite era opt) s-a dus la muntele pe care ei îl numeau muntele Şelem, din cauza înălţimii lui nespus de mari şi a topit dintr-o stâncă şaisprezece pietre mici; şi ele erau albe şi clare, şi anume la fel ca sticla transparentă; şi el le-a dus în ţara de pe vârful muntelui şi iarăşi L-a implorat pe Domnul, zicând:

2 O, Doamne, Tu ai spus că noi va trebui să fim înconjuraţi de inundaţii. Acum iată, o, Doamne, şi nu fi mânios pe slujitorul Tău din cauza slăbiciunii lui în faţa Ta; căci noi ştim că Tu eşti sfânt şi că locuieşti în ceruri şi că noi suntem nevrednici în faţa Ta; din cauza acăderii, bfirile noastre au devenit rele fără întrerupere; cu toate acestea, o, Doamne, Tu ne-ai dat nouă o poruncă cum că noi trebuie să Te chemăm pe Tine pentru ca de la Tine să primim în acord cu dorinţele noastre.

3 Iată, o, Doamne, Tu ne-ai lovit pe noi din cauza nedreptăţii noastre şi ne-ai alungat şi în toţi aceşti ani mulţi noi am fost în pustiu; cu toate acestea, Tu ai fost aîndurător cu noi. O, Doamne, priveşte către mine cu îndurare şi întoarce-Ţi mânia Ta de la acest popor şi nu lăsa ca să se ducă peste aceste adâncuri furioase în întuneric; ci priveşte aceste lucruri pe care eu le-am topit din stâncă.

4 Şi eu ştiu, o, Doamne, că Tu ai toată aputerea şi că poţi să faci orice vrei pentru binele omului; de aceea, atinge aceste pietre, o, Doamne, cu degetul Tău şi pregăteşte-le pentru ca ele să lumineze în întuneric; şi ele ne vor lumina pe noi în corăbiile pe care noi le-am pregătit pentru ca noi să avem lumină în timp ce vom traversa marea.

5 Iată, o, Doamne, Tu poţi să faci aceasta. Noi ştim că Tu eşti în stare să arăţi putere mare, care apare mică pentru înţelegerea oamenilor.

6 Şi s-a întâmplat că atunci când fratele lui Iared a spus aceste cuvinte, iată, aDomnul Şi-a întins mâna Sa şi a atins pietrele, una câte una, cu degetul Său. Iar bvălul a fost ridicat de pe ochii fratelui lui Iared; iar el a văzut degetul Domnului; şi acesta era asemănător cu degetul unui om, din carne şi sânge; iar fratele lui Iared a căzut jos în faţa Domnului, căci el a fost lovit de spaimă.

7 Iar Domnul a văzut că fratele lui Iared a căzut la pământ; iar Domnul i-a spus: Ridică-te, de ce ai căzut?

8 Iar el a spus către Domnul: Eu am văzut degetul Domnului şi m-am temut să nu mă lovească pe mine; căci eu nu am ştiut că Domnul are carne şi sânge.

9 Iar Domnul i-a spus: Datorită credinţei tale, tu ai văzut că Eu iau asupra Mea acarne şi sânge; şi niciodată nu a venit un om în faţa Mea cu o asemenea credinţă nespus de mare cum ai tu; căci dacă nu ar fi fost aşa, atunci tu nu ai fi putut vedea degetul Meu. Ai văzut tu mai mult decât atât?

10 Iar el a răspuns: Nu; Doamne, arată-Te mie.

11 Iar Domnul i-a spus: Crezi tu cuvintele pe care Eu le voi spune?

12 Iar el a răspuns: Da, Doamne, eu ştiu că Tu spui adevărul, căci Tu eşti un Dumnezeu al adevărului şi anu poţi să minţi.

13 Iar atunci când el a spus aceste cuvinte, iată, Domnul S-a aarătat lui şi a zis: bPentru că tu cunoşti aceste lucruri, tu eşti mântuit de la cădere; de aceea, tu eşti adus înapoi în prezenţa Mea; de aceea, Eu Mă carăt ţie.

14 Iată, Eu sunt Acela care am fost pregătit de la crearea lumii să amântuiesc poporul Meu. Iată, Eu sunt Isus Hristos. Eu sunt bTatăl şi Fiul. În Mine întreaga omenire va avea cviaţă şi aceasta în vecii vecilor, şi anume aceia care vor crede în numele Meu; şi ei vor deveni dfiii Mei şi fiicele Mele.

15 Şi niciodată nu M-am arătat Eu unui om pe care Eu l-am creat, căci niciodată nu a acrezut vreun om în Mine aşa ca tine. Vezi tu că tu eşti creat după propria-Mi basemănare? Da, chiar şi toţi oamenii au fost creaţi după asemănarea Mea.

16 Iată, acest trup, pe care tu acum Îl priveşti, este trupul aSpiritului Meu; iar pe om l-am creat Eu după trupul Spiritului Meu; şi tot aşa după cum Eu îţi apar ţie în Spirit, tot aşa voi apărea Eu poporului Meu în carne.

17 Şi acum, după cum eu, Moroni, am spus că nu pot să dau o relatare completă a acestor lucruri care sunt scrise, de aceea este destul pentru mine să spun că Isus S-a arătat pe El Însuşi acestui om în Spirit, chiar în felul şi în asemănarea aceluiaşi trup în care El li S-a aarătat nefiţilor.

18 Şi El i-a slujit lui la fel cum le slujise nefiţilor; şi toate acestea pentru ca acest om să poată cunoaşte că El era Dumnezeu datorită multor fapte mari pe care Domnul i le arătase lui.

19 Şi datorită cunoştinţei acestui om, el nu a putut fi ţinut să nu vadă de după avăl; şi el a văzut degetul lui Isus pe care, atunci când L-a văzut, L-a simţit cu spaimă; căci el a ştiut că acesta era degetul Domnului; iar el nu a mai avut credinţă, căci el a ştiut, fără să se îndoiască de nimic.

20 De aceea, având această cunoaştere perfectă a lui Dumnezeu, el anu a putut fi ţinut după văl; de aceea, el L-a văzut pe Isus; şi El l-a slujit.

21 Şi s-a întâmplat că Domnul a spus către fratele lui Iared: Iată, tu să nu laşi ca aceste lucruri pe care tu le-ai văzut şi auzit să se ducă în lume până când va veni atimpul ca Eu să-Mi slăvesc numele în carne; de aceea, tu să preţuieşti lucrurile pe care le-ai văzut şi auzit şi să nu le arăţi la nici un om.

22 Şi iată, atunci când tu vei veni la Mine, tu să le scrii şi să le pecetluieşti pentru ca nimeni să nu le poată tălmăci; ca tu să le scrii într-o limbă pe care ei nu o pot citi.

23 Şi iată, aceste adouă pietre ţi le voi da Eu ţie, iar tu să le pecetluieşti, de asemenea, împreună cu lucrurile pe care le vei scrie.

24 Căci iată, limba în care tu vei scrie Eu am încurcat-o; de aceea, voi face ca la timpul ales de Mine aceste pietre să mărească în ochii oamenilor aceste lucruri pe care tu le vei scrie.

25 Iar atunci când Domnul a spus aceste cuvinte, El a arătat fratelui lui Iared pe atoţi locuitorii pământului care fuseseră, precum şi pe aceia care vor fi; şi El nu i-a ascuns pe aceştia de la vederea lui, chiar şi până la marginile pământului.

26 Căci El îi spusese lui la timpurile dinainte că, adacă el ar bcrede în El, atunci El i-ar arăta lui ctoate lucrurile—atunci aceasta îi va fi arătată lui. De aceea, Domnul nu a putut să ţină ascuns nimic de el, căci el a ştiut că Domnul putea să-i arate lui toate lucrurile.

27 Şi Domnul i-a spus: Scrie aceste lucruri şi apecetluieşte-le; iar Eu le voi dezvălui copiilor oamenilor la timpul ales de Mine.

28 Şi s-a întâmplat că Domnul i-a poruncit să pecetluiască cele adouă pietre pe care el le primise şi să nu le arate până când Domnul le va arăta copiilor oamenilor.

◀

2a

GS Căderea lui Adam şi a Evei.

◀

b

Mosia 3:19.

◀

3a

Eter 1:34–43.

◀

4a

GS Putere.

◀

5a

Isa. 55:8–9; 1 Ne. 16:29.

◀

6a

GS Isus Hristos.

◀

b

Eter 12:19, 21.

◀

9a

GS Carne; Isus Hristos; Muritor, viaţă muritoare.

◀

12a

Evr. 6:18.

◀

13a

D&L 67:10–11.

◀

b

Enos 1:6–8.

◀

c

GS Isus Hristos—Existenţa premuritoare a lui Hristos.

◀

14a

GS Mântuire, (a) mântui, mântuit; Mântuitor.

◀

b

Mosia 15:1–4.

◀

c

Mosia 16:9.

◀

d

GS Fii şi fiice ale lui Dumnezeu.

◀

15a

GS (a) Crede.

◀

b

Gen. 1:26–27; Mosia 7:27; D&L 20:17–18.

◀

16a

GS Spirit.

◀

17a

3 Ne. 11:8–10.

◀

19a

GS Văl.

◀

20a

Eter 12:19–21.

◀

21a

Eter 4:1.

◀

23a

GS Urim şi Tumim.

◀

25a

Moise 1:8.

◀

26a

Eter 3:11–13.

◀

b

GS (a) Crede.

◀

c

Eter 4:4.

◀

27a

2 Ne. 27:6–8.

◀

28a

D&L 17:1.

Capitolul 4

Lui Moroni i se porunceşte să pecetluiască scrierile fratelui lui Iared—Ele nu vor fi dezvăluite până când oamenii nu vor avea credinţă tot atât cât şi fratele lui Iared—Hristos le porunceşte oamenilor să creadă în cuvintele Lui şi în acelea ale Ucenicilor Lui—Oamenilor li se porunceşte să se pocăiască, să creadă în Evanghelie şi să fie salvaţi.

1 Şi Domnul i-a poruncit fratelui lui Iared să coboare de pe munte, din prezenţa Domnului şi să ascrie lucrurile pe care le-a văzut; şi era interzis ca acestea să ajungă până la copiii oamenilor bpână când El va fi ridicat pe cruce; şi din cauza aceasta, regele Mosia le-a păstrat, pentru ca ele să nu ajungă în lume până când Hristos se va înfăţişa poporului Său.

2 Iar după ce Hristos într-adevăr s-a înfăţişat poporului Său, El a poruncit ca acestea să fie făcute cunoscute.

3 Şi acum, după aceasta, ei cu toţii s-au rătăcit în necredinţă; şi nimeni nu a mai rămas, în afară de lamaniţi, iar ei au respins Evanghelia lui Hristos; de aceea, mie mi s-a poruncit ca eu iarăşi să le aascund în pământ.

4 Iată, eu am scris pe aceste plăci chiar acele lucruri pe care fratele lui Iared le-a văzut; şi niciodată nu au fost făcute cunoscute lucruri mai mari decât acelea care au fost făcute cunoscute fratelui lui Iared.

5 De aceea, Domnul mi-a poruncit mie să le scriu; iar eu le-am scris. Iar El mi-a poruncit să le apecetluiesc; El, de asemenea, mi-a poruncit să pecetluiesc tălmăcirea lor; de aceea, eu am pecetluit bpietrele de tălmăcire, în acord cu porunca Domnului.

6 Căci Domnul a mi-a spus: Ele să nu ajungă până la neamuri, până în ziua când ele se vor pocăi de nedreptatea lor şi vor deveni curate în faţa Domnului.

7 Şi în ziua aceea oamenii vor avea credinţă în Mine, a zis Domnul, la fel ca şi fratele lui Iared, pentru ca ei să devină asfinţiţi pentru Mine, şi atunci Eu le voi dezvălui lucrurile pe care fratele lui Iared le-a văzut, chiar până la dezvăluirea către ei a tuturor revelaţiilor Mele, a zis Isus Hristos, Fiul lui Dumnezeu, bTatăl cerului şi al pământului şi al tuturor lucrurilor care sunt în ele.

8 Iar acela care se va aridica împotriva cuvântului Domnului să fie blestemat; iar acela care va btăgădui aceste lucruri să fie blestemat; căci Eu cnu le voi arăta lor lucruri mari, a zis Isus Hristos; căci Eu sunt Acela care vorbeşte.

9 Şi la porunca Mea cerurile se deschid şi se aînchid; şi la cuvântul Meu bpământul se va cutremura; şi la porunca Mea locuitorii de acolo vor muri, ca şi cum ar fi prin foc.

10 Iar acela care nu crede în cuvintele Mele, acela nu crede în ucenicii Mei; şi dacă se va întâmpla ca Eu să nu vorbesc, judecaţi; căci voi veţi şti că Eu sunt Acela care va vorbi în aultima zi.

11 Dar acela care acrede aceste lucruri despre care Eu am vorbit, pe el îl voi vizita Eu prin manifestările Spiritului Meu, iar el va şti şi va aduce mărturie. Căci datorită Spiritului Meu, el va bcunoaşte că aceste lucruri sunt cadevărate; căci acesta îi va convinge pe oameni să facă bine.

12 Şi orice lucru care îi convinge pe oameni să facă bine este de la Mine; căci abinele nu vine de la nimeni decât de la Mine. Eu sunt Acelaşi care îi va conduce pe oameni către tot ceea ce este bine; acela care bnu va crede în cuvintele Mele nu va crede în Mine—cum că Eu sunt; iar acela care nu Mă va crede pe Mine nu-L va crede pe Tatăl care M-a trimis pe Mine. Căci iată, Eu sunt Tatăl, Eu sunt clumina şi dviaţa şi adevărul lumii.

13 aVeniţi la Mine, o, voi neamurilor, iar Eu vă voi arăta vouă lucrurile cele mai mari, cunoaşterea cărora este ascunsă din cauza necredinţei.

14 Veniţi la Mine, o, voi casă a lui Israel şi vouă vi se vor adezvălui cât de mari lucruri Tatăl a pregătit pentru voi de la facerea lumii; şi acestea nu au ajuns la voi din cauza necredinţei.

15 Iată, atunci când voi vă veţi sfâşia vălul acela de necredinţă care vă face pe voi să rămâneţi într-o stare îngrozitoare de ticăloşie şi de împietrire a inimii şi de orbire a minţii, atunci lucrurile cele mari şi minunate care au fost aascunse de voi de la crearea lumii—da, atunci când voi Îl veţi chema pe Tatăl în numele Meu, cu inima frântă şi cu spiritul smerit, atunci veţi cunoaşte voi că Tatăl şi-a adus aminte de legământul pe care El l-a făcut cu strămoşii voştri, o, casă a lui Israel.

16 Iar apoi, arevelaţiile Mele, pe care Eu le-am făcut să fie scrise de către slujitorul Meu, Ioan, vor fi dezvăluite în faţa ochilor tuturor oamenilor. Aduceţi-vă aminte, atunci când voi vedeţi aceste lucruri, voi veţi şti că timpul este aproape când ele vor fi dezvăluite în întregime.

17 De aceea, atunci acând voi veţi primi această cronică, voi veţi şti că lucrarea Tatălui a început pe toată faţa pământului.

18 De aceea apocăiţi-vă, voi toţi din toate marginile pământului, şi veniţi la Mine şi credeţi în Evanghelie şi fiţi bbotezaţi în numele Meu; căci acela care crede şi este botezat va fi salvat; iar acela care nu crede va fi blestemat; şi csemne îi vor urma pe cei care cred în numele Meu.

19 Şi binecuvântat este acela care este găsit acredincios în numele Meu în ultima zi, căci el va fi înălţat ca să locuiască în împărăţia pregătită pentru el bde la crearea lumii. Şi iată, Eu sunt Acela care am vorbit aceasta. Amin.

◀

1a

Eter 12:24. GS Scripturi.

◀

b

Eter 3:21.

◀

3a

Morm. 8:14.

◀

5a

Eter 5:1.

◀

b

D&L 17:1; JS—I 1:52. GS Urim şi Tumim.

◀

7a

GS Sfinţire.

◀

b

Mosia 3:8.

◀

8a

3 Ne. 29:5–6; Morm. 8:17.

◀

b

2 Ne. 27:14; 28:29–30.

◀

c

Alma 12:10–11; 3 Ne. 26:9–10.

◀

9a

1 Regi 8:35; D&L 77:8.

◀

b

Hel. 12:8–18; Morm. 5:23.

◀

10a

2 Ne. 33:10–15.

◀

11a

D&L 5:16.

◀

b

GS Mărturie.

◀

c

Eter 5:3–4; Moro. 10:4–5.

◀

12a

Alma 5:40; Moro. 7:16–17.

◀

b

3 Ne. 28:34.

◀

c

GS Lumină, Lumina lui Hristos.

◀

d

Ioan 8:12; Alma 38:9.

◀

13a

3 Ne. 12:2–3.

◀

14a

D&L 121:26–29.

◀

15a

2 Ne. 27:10.

◀

16a

Apoc. 1:1; 1 Ne. 14:18–27.

◀

17a

3 Ne. 21:1–9, 28.

◀

18a

3 Ne. 27:20; Moro. 7:34.

◀

b

Ioan 3:3–5. GS Botez, (a) boteza—Esenţial.

◀

c

GS Darurile Spiritului.

◀

19a

Mosia 2:41; D&L 6:13. GS Isus Hristos—A lua numele lui Isus Hristos asupra noastră.

◀

b

2 Ne. 9:18.

Capitolul 5

Trei martori şi lucrarea însăşi vor fi o mărturie a adevărului Cărţii lui Mormon.

1 Şi acum eu, Moroni, am scris cuvintele care mi-au fost poruncite mie, în acord cu memoria mea; şi v-am spus vouă lucrurile pe care eu le-am apecetluit; de aceea, nu le atingeţi ca să le tălmăciţi; căci lucrul acela vă este interzis vouă până când încetul cu încetul va fi înţelepciune în Dumnezeu.

2 Şi iată, voi veţi fi privilegiaţi să arătaţi plăcile aacelora care vor da ajutor ca să se dezvăluie această lucrare;

3 Şi aacestea vor fi dezvăluite la trei oameni prin puterea lui Dumnezeu; de aceea, ei vor bşti cu siguranţă că aceste lucruri sunt cadevărate.

4 Şi în gurile a trei amartori vor fi aceste lucruri întemeiate; iar mărturia celor trei, precum şi această lucrare, prin care puterea lui Dumnezeu şi cuvântul Lui vor fi demonstrate, despre care Tatăl şi Fiul şi Duhul Sfânt depun mărturie—şi toate acestea vor fi o mărturie împotriva lumii în ultima zi.

5 Şi dacă va fi ca ei să se pocăiască şi să avină la Tatăl în numele lui Isus, atunci ei vor fi primiţi în împărăţia lui Dumnezeu.

6 Şi acum, judecaţi dacă Eu am vreo autoritate în aceste lucruri; căci voi veţi şti că Eu am autoritate atunci când voi Mă veţi vedea pe Mine şi noi vom sta înaintea lui Dumnezeu în ultima zi. Amin.

◀

1a

2 Ne. 27:7–8, 21; Eter 4:4–7.

◀

2a

2 Ne. 27:12–14; D&L 5:9–15.

◀

3a

2 Ne. 11:3; 27:12.

◀

b

D&L 5:25.

◀

c

Eter 4:11.

◀

4a

Vezi D&L 17 în titlu şi în versetele 1–3; vezi, de asemenea, Mărturia a trei martori din paginile de început ale Cărţii lui Mormon.

◀

5a

Morm. 9:27; Moro. 10:30–32.

Capitolul 6

Corăbiile iarediţilor sunt mânate de vânt înspre ţara făgăduită—Poporul Îl laudă pe Domnul pentru bunătatea Lui—Oriha este numit rege peste ei—Iared şi fratele lui mor.

1 Şi acum eu, Moroni, încep să redau cronica lui Iared şi a fratelui lui.

2 Căci s-a întâmplat că după ce Domnul a pregătit apietrele pe care fratele lui Iared le-a dus sus pe munte, fratele lui Iared a venit jos de pe munte şi a pus pietrele în vasele care fuseseră pregătite, una în fiecare dintre ele; şi iată, ele au luminat corăbiile.

3 Şi astfel, Domnul a făcut ca pietrele să lumineze în întuneric ca să le dea lumină bărbaţilor, femeilor şi copiilor, pentru ca ei să nu treacă apele cele mari în întuneric.

4 Şi s-a întâmplat că atunci când ei au pregătit tot felul de bucate ca să poată să supravieţuiască pe apă, precum şi mâncare pentru turmele şi cirezile lor şi orice fel de animale şi păsări pe care ei trebuia să le ia cu ei—şi s-a întâmplat că atunci când au făcut toate aceste lucruri, ei s-au urcat în corăbiile sau bărcile lor şi au pornit-o pe mare, dedicându-se pe ei înşişi Domnului Dumnezeului lor.

5 Şi s-a întâmplat că Domnul Dumnezeu a făcut ca un vânt afurios să sufle pe faţa apelor înspre ţara făgăduită; şi astfel, ei au fost împinşi pe valurile mării înaintea vântului.

6 Şi s-a întâmplat că au fost de multe ori îngropaţi în adâncimile mării, din cauza valurilor ca munţii care s-au spart peste ei, precum şi din cauza marilor şi îngrozitoarelor furtuni care erau stârnite de vântul cel înspăimântător.

7 Şi s-a întâmplat că, atunci când ei au fost îngropaţi în adâncuri, nu era apă deloc ca să le facă vreun rău, vasele lor fiind aetanşe ca o farfurie; şi ele, de asemenea, erau etanşe la fel ca barca lui Noe; de aceea, atunci când ei au fost înconjuraţi de multe ape, ei L-au implorat pe Domnul şi El i-a adus pe ei iarăşi la suprafaţa apelor.

8 Şi s-a întâmplat că vântul niciodată n-a încetat să bată înspre ţara făgăduită în timp ce ei erau pe ape; şi astfel au fost ei mânaţi înaintea vântului.

9 Şi ei au acântat laude pentru Domnul; da, fratele lui Iared a cântat laude către Domnul şi el I-a bmulţumit şi L-a preamărit pe Domnul cât era ziua de lungă; iar când noaptea cădea, ei nu se opreau să-L preamărească pe Domnul.

10 Şi astfel au fost ei mânaţi înainte; şi nici o lighioană a mării nu a putut să-i rupă pe ei şi nici o balenă nu le-a adus nici o stricăciune; şi ei au avut lumină tot timpul, fie că era pe apă sau sub apă.

11 Şi astfel au fost ei mânaţi înainte pe ape timp de trei sute patruzeci şi patru de zile.

12 Şi ei au debarcat la ţărmul ţării făgăduite. Iar atunci când ei au pus piciorul pe malul ţării făgăduite, ei au făcut plecăciuni la pământ şi s-au umilit înaintea Domnului şi au vărsat lacrimi de bucurie înaintea Domnului, datorită nenumăratelor milostiviri blânde ale Lui asupra lor.

13 Şi s-a întâmplat că ei s-au dus pe faţa ţării şi au început să cultive pământul.

14 Iar Iared avea patru fii; şi ei erau numiţi Iacom şi Ghilga, Maha şi Oriha.

15 Iar fratele lui Iared, de asemenea, a zămislit fii şi fiice.

16 Iar aprietenii lui Iared şi ai fratelui lui erau în număr de vreo douăzeci şi două de suflete; şi ei, de asemenea, au zămislit fii şi fiice înainte de a fi ajuns în ţara făgăduită; şi de aceea, ei au început să fie mulţi la număr.

17 Şi ei au fost învăţaţi să umble cu aumilinţă înaintea Domnului; şi ei, de asemenea, au fost bînvăţaţi de sus.

18 Şi s-a întâmplat că ei au început să se împrăştie pe faţa ţării şi să se înmulţească şi să cultive pământul; şi ei au devenit puternici în ţară.

19 Iar fratele lui Iared a început să îmbătrânească şi a văzut că în curând trebuia să se ducă în mormânt; de aceea, el a spus către Iared: Să adunăm poporul nostru ca să putem să-i numărăm, pentru ca să aflăm de la ei ce anume ar dori ei de la noi înainte ca noi să ne ducem în mormânt.

20 Şi în acord cu aceasta, poporul a fost adunat laolaltă. Acum, numărul fiilor şi fiicelor fratelui lui Iared era douăzeci şi două de suflete şi numărul fiilor şi fiicelor lui Iared era doisprezece, el având patru fii.

21 Şi s-a întâmplat că ei şi-au numărat oamenii; şi după ce i-au numărat, au vrut de la ei lucrurile pe care le doreau să le facă înainte de a se duce în mormânt.

22 Şi s-a întâmplat că poporul a dorit de la ei ca să-l aungă pe unul dintre fiii lor ca să fie rege peste ei.

23 Şi acum iată, aceasta i-a întristat pe ei. Iar fratele lui Iared a spus către ei: Cu siguranţă lucrul acesta ar aduce la robie.

24 Dar Iared a spus către fratele său: Lasă-i pe ei ca să aibă un rege. Şi de aceea, el le-a spus: Alegeţi voi ca rege pe unul dintre fiii noştri, chiar pe oricare voi vreţi.

25 Şi s-a întâmplat că ei l-au ales chiar pe primul născut al fratelui lui Iared; iar numele lui era Pagag. Şi s-a întâmplat că el a refuzat şi nu a vrut să fie regele lor. Iar poporul a cerut ca tatăl lui să-l constrângă pe el, dar tatăl lui nu a vrut; şi el le-a poruncit lor să nu constrângă pe nimeni ca să fie regele lor.

26 Şi s-a întâmplat că ei au ales pe toţi fraţii lui Pagag, dar ei nu au vrut.

27 Şi s-a întâmplat că nici fiii lui Iared nu au vrut, chiar toţi în afară de unul; iar Oriha a fost uns să fie rege peste popor.

28 Şi el a început să domnească, iar poporul a început să prospere; şi ei au devenit nespus de bogaţi.

29 Şi s-a întâmplat că Iared a murit şi, de asemenea, fratele lui.

30 Şi s-a întâmplat că Oriha a călcat cu umilinţă înaintea Domnului şi şi-a adus aminte ce lucruri mari făcuse Domnul pentru tatăl său; şi el, de asemenea, a învăţat pe poporul său ce lucruri mari făcuse Domnul pentru strămoşii lor.

◀

2a

Eter 3:3–6.

◀

5a

Eter 2:24–25.

◀

7a

Eter 2:17.

◀

b

Gen. 6:14; Moise 7:43.

◀

9a

GS (a) Cânta.

◀

b

1 Cron. 16:7–9; Alma 37:37; D&L 46:32.

◀

16a

Eter 1:41.

◀

17a

GS (a) Merge, (a) merge cu Dumnezeu.

◀

b

GS Revelaţie.

◀

22a

GS (a) Unge.

◀

23a

1 Sam. 8:10–18; Mosia 29:16–23.

Capitolul 7

Oriha domneşte în dreptate—În uzurpare şi lupte, regatele rivale ale lui Şul şi Cohor sunt stabilite—Profeţii condamnă ticăloşia şi idolatria poporului, iar atunci acesta se pocăieşte.

1 Şi s-a întâmplat că Oriha a judecat cu dreptate în ţară în toate zilele sale, care zile au fost nespus de numeroase.

2 Şi el a zămislit fii şi fiice; da, el a zămislit treizeci şi unu, printre care erau douăzeci şi trei de fii.

3 Şi s-a întâmplat că el, de asemenea, l-a zămislit pe Chib în zilele bătrâneţii lui. Şi s-a întâmplat că Chib a domnit în locul lui; iar Chib l-a zămislit pe Corihor.

4 Iar atunci când Corihor a avut treizeci şi doi de ani, el s-a răzvrătit împotriva tatălui său şi a plecat şi a locuit în ţara lui Nehor; iar el a zămislit fii şi fiice şi aceştia au fost foarte frumoşi; de aceea, Corihor a atras pe mulţi oameni după el.

5 Şi atunci când el a adunat laolaltă o oştire, el a năvălit peste ţara lui Moron în care domnea regele şi l-a luat prizonier pe acesta, ceea ce a adeverit aspusele fratelui lui Iared cum că ei vor fi aduşi în robie.

6 Acum, ţara lui Moron unde regele domnea, era lângă ţara care era numită Pustiu de către nefiţi.

7 Şi s-a întâmplat că Chib a trăit în robie, iar poporul lui sub Corihor, fiul lui, până când acesta a fost foarte bătrân; cu toate acestea, Chib l-a zămislit pe Şul în zilele bătrâneţii lui în timp ce el era încă în robie.

8 Şi s-a întâmplat că Şul a fost mânios pe fratele său; iar Şul s-a făcut puternic şi a devenit tare, comparat cu puterea unui bărbat; şi el, de asemenea, era puternic în judecată.

9 De aceea, el s-a dus la dealul Efraim şi a topit din munte şi a făcut săbii din oţel pentru aceia pe care el îi luase cu el; şi după ce i-a înarmat pe ei cu săbii, s-a întors la oraşul lui Nehor şi a avut o bătălie cu fratele său Corihor, după care el a căpătat regatul şi l-a restituit tatălui său, Chib.

10 Şi acum, din cauza lucrului pe care Şul îl făcuse, tatăl lui i-a dat lui regatul; de aceea el a început să domnească în locul tatălui lui.

11 Şi s-a întâmplat că el a judecat în dreptate; şi el şi-a întins regatul pe toată faţa ţării, căci poporul devenise foarte numeros.

12 Şi s-a întâmplat că Şul, de asemenea, a zămislit mulţi fii şi fiice.

13 Iar Corihor s-a pocăit de multe rele pe care el le făcuse; de aceea, Şul i-a dat lui putere în regatul său.

14 Şi s-a întâmplat că Corihor a avut mulţi fii şi fiice. Iar printre fiii lui Corihor era unul al cărui nume era Noe.

15 Şi s-a întâmplat că Noe s-a răzvrătit împotriva lui Şul, regele, precum şi împotriva tatălui său Corihor şi l-a ademenit pe Cohor, fratele său, şi, de asemenea, pe toţi fraţii săi şi pe mulţi oameni.

16 Şi el s-a bătut cu Şul, regele, prin care el a căpătat ţara primei lor moşteniri; şi el a devenit rege peste acea parte a ţării.

17 Şi s-a întâmplat că el iarăşi s-a bătut cu Şul, regele; şi el l-a luat pe Şul, regele, şi l-a dus rob la Moron.

18 Şi s-a întâmplat că în timp ce el era cât pe ce să-l omoare pe el, fiii lui Şul s-au strecurat în casa lui Noe în timpul nopţii şi l-au ucis pe el şi au spart uşa închisorii şi l-au luat pe tatăl lor şi l-au pus pe tronul lui în propriul lui regat.

19 De aceea, fiul lui Noe a ridicat regatul lui în locul lui; cu toate acestea, ei nu au mai câştigat putere asupra lui Şul, regele, iar poporul care era sub domnia lui Şul, regele, a prosperat nespus de mult şi a devenit puternic.

20 Iar ţara era împărţită; şi erau două regate, regatul lui Şul şi regatul lui Cohor, fiul lui Noe.

21 Iar Cohor, fiul lui Noe, a făcut ca poporul lui să se bată cu Şul, în care bătălie Şul l-a învins şi l-a ucis pe Cohor.

22 Şi acum Cohor a avut un fiu care a fost numit Nimrod; iar Nimrod i-a cedat lui Şul regatul lui Cohor şi astfel a dobândit trecere în ochii lui Şul; de aceea, Şul i-a dat lui favoruri mari şi el a făcut tot ce a poftit în regatul lui Şul.

23 Şi, de asemenea, în regatul lui Şul au venit profeţi printre popor, care erau trimişi de către Domnul, profeţind că ticăloşia şi aidolatria poporului aducea un blestem asupra ţării şi că ei vor fi distruşi dacă nu se pocăiau.

24 Şi s-a întâmplat că oamenii i-au insultat pe profeţi şi şi-au bătut joc de ei. Şi s-a întâmplat că regele Şul i-a judecat pe toţi aceia care îi insultaseră pe profeţi.

25 Şi el a dat o lege peste toată ţara care a dat putere profeţilor să se ducă oriunde ar fi vrut ei; şi prin aceasta, poporul a fost adus la pocăinţă.

26 Şi pentru că oamenii s-au pocăit de nedreptăţile şi de idolatriile lor, Domnul i-a cruţat pe ei şi ei au început iarăşi să prospere în ţară. Şi s-a întâmplat că Şul a zămislit fii şi fiice în zilele bătrâneţii lui.

27 Şi nu au mai fost războaie în zilele lui Şul; şi el şi-a adus aminte de lucrurile mari pe care Domnul le făcuse pentru strămoşii săi, aducându-i pe ei apeste adâncul cel mare, în ţara făgăduită; de aceea, el a judecat cu dreptate în toate zilele sale.

◀

5a

Eter 6:23.

◀

23a

GS Idolatrie.

◀

27a

Eter 6:4, 12.

Capitolul 8

Lupte şi neînţelegeri sunt peste tot în regat—Achiş formează o combinaţie secretă legată prin jurământ ca să-l ucidă pe rege—Combinaţiile secrete sunt ale diavolului şi au ca rezultat distrugerea popoarelor—Neamurile moderne sunt avertizate împotriva combinaţiei secrete care va căuta să distrugă libertatea tuturor pământurilor, popoarelor şi ţărilor.

1 Şi s-a întâmplat că el l-a zămislit pe Omer, iar Omer a domnit în locul lui. Şi Omer l-a zămislit pe Iared; iar Iared a zămislit fii şi fiice.

2 Iar Iared s-a revoltat împotriva tatălui său şi a venit şi a locuit în ţara lui Het. Şi s-a întâmplat că el a linguşit pe mulţi, din cauza cuvintelor lui înşelătoare, până când a câştigat jumătate din regat.

3 Şi atunci când el a câştigat o jumătate din regat, el a venit cu bătălie împotriva tatălui său şi l-a luat pe tatăl său în robie şi l-a pus să slujească în robie;

4 Şi acum, în zilele domniei lui Omer, el a fost în robie timp de jumătate din zilele sale. Şi s-a întâmplat că el a zămislit fii şi fiice, printre care erau Esrom şi Coriantumr;

5 Şi ei au fost nespus de mânioşi din cauza faptelor lui Iared, fratele lor, într-atât, încât ei au ridicat o oştire şi s-au bătut cu Iared. Şi s-a întâmplat că ei s-au bătut cu el pe timp de noapte.

6 Şi s-a întâmplat că atunci când ei au ucis oştirea lui Iared, ei erau cât pe ce să-l ucidă şi pe el; iar el s-a rugat de ei ca să nu-l ucidă şi că el va renunţa la regat în favoarea tatălui său. Şi s-a întâmplat că ei i-au cruţat viaţa.

7 Şi acum, Iared a devenit nespus de supărat din cauza pierderii regatului, căci el îşi pusese inima pe regat şi pe slava lumii.

8 Acum, fiica lui Iared fiind foarte pricepută şi văzând supărarea tatălui său, s-a gândit să facă un plan prin care să salveze regatul pentru tatăl ei.

9 Acum, fiica lui Iared era nespus de frumoasă. Şi s-a întâmplat că ea a vorbit cu tatăl ei şi l-a spus: De ce este tatăl meu atât de supărat? Nu a citit el cronica pe care strămoşii noştri au adus-o peste marile adâncuri? Iată, nu este aceasta o relatare despre cei de demult, cum că ei prin planurile lor asecrete au căpătat regate şi mare slavă?

10 Şi acum, de aceea, tatăl meu să trimită după Achiş, fiul lui Chimnor, şi iată, eu sunt frumoasă şi am să adansez în faţa lui şi o să-i fac plăcere, încât el va dori să fiu nevasta lui; de aceea, dacă el va dori ca tu să mă dai lui de nevastă, atunci tu să zici: Ţi-o dau dacă tu îmi vei aduce capul tatălui meu, regele.

11 Şi acum, Omer era un prieten de-al lui Achiş; de aceea, atunci când Iared a trimis după Achiş, fiica lui Iared a dansat în faţa lui şi i-a făcut plăcere într-atât, încât el a dorit-o pe ea de nevastă. Şi s-a întâmplat că el a spus către Iared: Dă-mi-o mie de nevastă.

12 Iar Iared i-a spus: Eu ţi-o dau ţie pe ea, dacă tu îmi vei aduce capul tatălui meu, regele.

13 Şi s-a întâmplat că Achiş a adunat în casa lui Iared toate neamurile lui şi a vorbit către ei: Vreţi voi să-mi juraţi că îmi veţi fi credincioşi în legătură cu lucrul pe care eu îl doresc de la voi?

14 Şi s-a întâmplat că ei toţi au ajurat pe Dumnezeul din cer şi pe ceruri şi pe pământ şi pe capul lor că cel care se va abate de la ajutorul pe care Achiş l-a cerut de la ei îşi va pierde capul; iar cel care va divulga orice secret pe care Achiş l-a încredinţat, acela îşi va pierde viaţa.

15 Şi s-a întâmplat că astfel ei s-au înţeles cu Achiş. Iar Achiş le-a arătat lor ajurămintele care le fuseseră transmise de la cei din vechime care, de asemenea, au căutat putere, jurăminte care fuseseră transmise încă din timpul lui bCain, care de la începuturi era un ucigaş.

16 Şi ei au fost ajutaţi de puterea diavolului ca să arate aceste jurăminte poporului, ca să-i păstreze pe aceştia în întuneric, ca să-i ajute pe cei care căutau putere să capete putere şi să ucidă şi să jefuiască şi să mintă şi să făptuiască tot felul de ticăloşii şi preacurvie.

17 Iar fiica lui Iared a fost aceea care a pus în inima lui ideea să caute aceste lucruri din vechime; şi Iared a pus aceasta în inima lui Achiş; de aceea Achiş a prezentat această idee neamurilor şi prietenilor săi, conducându-i pe ei cu făgăduieli neadevărate ca să facă orice lucru a dorit.

18 Şi s-a întâmplat că ei au format o acombinaţie secretă, la fel ca şi cei din vechime; care combinaţie este odioasă şi ticăloasă mai presus decât toate, în ochii lui Dumnezeu;

19 Căci Domnul nu lucrează prin combinaţii secrete şi El nici nu doreşte ca omul să verse sânge, ci în toate cele a interzis El aceasta, de la începutul omului.

20 Iar acum eu, Moroni, nu scriu despre felul de combinaţii şi de jurăminte, căci mie mi-a fost făcut cunoscut cum că acestea sunt cunoscute printre toţi oamenii şi, de asemenea, şi printre lamaniţi.

21 Şi ei au pricinuit adistrugerea acestui popor, despre care eu acum vorbesc, precum şi distrugerea poporului lui Nefi.

22 Şi orice neam care va păstra aceste combinaţii secrete pentru ca să capete putere şi câştig până când ele se vor răspândi peste neam, iată, acesta va fi distrus; căci Domnul nu va lăsa ca asângele sfinţilor Săi, care va fi vărsat de către el, să-L implore din pământ întotdeauna pe El pentru brăzbunare împotriva lor şi totuşi El să nu-i răzbune.

23 De aceea, o, voi, neamurilor, înţelepciunea lui Dumnezeu este ca aceste lucruri să vă fie arătate vouă pentru ca astfel voi să vă pocăiţi de păcatele voastre şi să nu lăsaţi ca aceste combinaţii ucigătoare să vină asupra voastră, care sunt construite ca să aducă aputere şi câştig—iar lucrarea, da, chiar lucrarea distrugerii să vină asupra voastră, da, şi anume sabia dreptăţii Dumnezeului celui Veşnic va cădea asupra voastră pentru răsturnarea şi distrugerea voastră, dacă voi veţi lăsa ca aceste lucruri să se întâmple.

24 De aceea, Domnul vă porunceşte ca atunci când voi veţi vedea că aceste lucruri vin asupra voastră, voi să vă treziţi la înţelegerea situaţiei voastre îngrozitoare din cauza acestei combinaţii secrete care va fi printre voi; sau, vai de aceasta, din cauza sângelui acelora care au fost ucişi; căci ei imploră din ţărână pentru răzbunare împotriva acesteia şi a acelora care au înfiinţat-o.

25 Căci se va întâmpla că acela care o va înfiinţa va căuta să răstoarne alibertatea tuturor pământurilor, neamurilor şi ţărilor; şi aceasta va aduce distrugerea tuturor oamenilor, căci aceasta este construită de către diavol, care este tatăl tuturor minciunilor; şi anume acelaşi mincinos care i-a bînşelat pe primii noştri părinţi, da, şi anume acelaşi mincinos care l-a făcut pe om să facă crime de la începuturi; care a împietrit inimile oamenilor într-atât, încât ei i-au ucis pe profeţi şi i-au bătut cu pietre şi i-au alungat de la începuturi.

26 De aceea eu, Moroni, am dat poruncă ca să se scrie aceste lucruri, pentru ca răul să fie înlăturat şi ca timpul să poată veni când Satana să nu mai aibă anici o putere asupra inimilor copiilor oamenilor, ci ca ei să poată să fie bconvinşi să facă bine tot timpul, pentru ca ei să vină la fântâna tuturor dreptăţilor şi să fie salvaţi.

◀

9a

3 Ne. 6:28; Hel. 6:26–30; Moise 5:51–52.

◀

10a

Marcu 6:22–28.

◀

14a

GS Blasfemie.

◀

15a

GS Jurământ.

◀

b

Gen. 4:7–8; Moise 5:28–30.

◀

18a

GS Combinaţii secrete.

◀

21a

Hel. 6:28.

◀

22a

Morm. 8:27, 40–41.

◀

b

GS Răzbunare.

◀

23a

1 Ne. 22:22–23; Moise 6:15.

◀

25a

GS Liber, libertate.

◀

b

Gen. 3:1–13; 2 Ne. 9:9; Mosia 16:3; Moise 4:5–19.

◀

26a

1 Ne. 22:26.

◀

b

2 Ne. 33:4; Moro. 7:12–17.

Capitolul 9

Regatul trece de la unul la altul prin moştenire, intrigă şi omor—Emer L-a văzut pe Fiul Dreptăţii—Mulţi profeţi strigă pocăinţă—Foamete şi şerpi veninoşi chinuie poporul.

1 Şi acum eu, Moroni, continui cronica mea. De aceea, iată, s-a întâmplat că din cauza combinaţiilor asecrete ale lui Achiş şi ale prietenilor lui, iată, ei au răsturnat regatul lui Omer.

2 Cu toate acestea, Domnul s-a îndurat de Omer, precum şi de fiii lui şi de fiicele lui care nu au căutat să-L distrugă.

3 Şi Domnul l-a avertizat pe Omer într-un vis cum că el trebuia să plece din ţară; de aceea, Omer a plecat din ţară împreună cu familia lui şi a călătorit timp de multe zile şi a trecut de partea cealaltă şi a mers pe lângă dealul lui aŞim şi a venit pe la locul bunde nefiţii fuseseră distruşi şi de acolo către răsărit şi a ajuns la un loc care era numit Ablom, lângă malul mării, iar acolo şi-a pus el cortul său, precum şi fiii săi şi fiicele sale şi întreaga lui familie, în afară de Iared şi de familia lui.

4 Şi s-a întâmplat că Iared a fost uns rege peste popor de către mâna ticăloşiei; şi el i-a dat lui Achiş pe fiica sa de nevastă.

5 Şi s-a întâmplat că Achiş a căutat viaţa socrului său; şi el s-a adresat acelora cărora el le jurase după legământul strămoşilor şi ei au căpătat capul socrului lui în timp ce el stătea pe tronul său, dând ascultare poporului său.

6 Căci atât de mare era răspândirea acestei societăţi păcătoase şi secrete, încât ea corupsese inimile tuturor oamenilor; de aceea Iared a fost ucis pe tronul său, iar Achiş a domnit în locul lui.

7 Şi s-a întâmplat că Achiş a început să fie gelos pe fiul său, de aceea, el l-a închis pe el în închisoare şi l-a ţinut acolo cu puţină mâncare sau fără mâncare deloc până când a murit.

8 Iar acum, fratele celui care a murit (iar numele lui era Nimra) a fost mânios pe tatăl său din cauza a ceea ce tatăl lui îi făcuse fratelui lui.

9 Şi s-a întâmplat că Nimra a adunat laolaltă o ceată mică de oameni şi a fugit din ţară şi a venit de partea cealaltă şi a locuit împreună cu Omer.

10 Şi s-a întâmplat că Achiş a zămislit alţi fii, iar ei au câştigat inima poporului, în ciuda faptului că poporul îi jurase să facă tot felul de nedreptăţi în acord cu ceea ce el dorea.

11 Acum, poporul lui Achiş iarăşi dorea câştig, tot aşa cum Achiş dorea putere; de aceea, fiii lui Achiş le-au oferit lor bani prin care ei au atras după ei cea mai mare parte a poporului.

12 Şi a început să fie un război între fiii lui Achiş şi Achiş, care a durat mulţi ani, da, pentru distrugerea aproape a întregului popor al regatului, da, şi anume a tuturor, în afară de treizeci de suflete şi de aceia care fugiseră împreună cu cei din casa lui Omer.

13 De aceea, Omer a fost iarăşi aşezat în ţara moştenirii lui.

14 Şi s-a întâmplat că Omer a început să îmbătrânească; cu toate acestea, în zilele bătrâneţii sale, el l-a zămislit pe Emer; iar el l-a uns pe Emer să fie rege şi să domnească în locul lui.

15 Şi după ce el l-a uns pe Emer să fie rege, el a văzut pace în ţară timp de doi ani, iar apoi a murit după ce văzuse nespus de multe zile care fuseseră pline de supărare. Şi s-a întâmplat că Emer a domnit în locul lui şi a călcat pe urmele tatălui său.

16 Şi Domnul a început iarăşi să ridice blestemul de pe ţară şi casa lui Emer a prosperat nespus de mult sub domnia lui Emer; şi timp de şaizeci şi doi de ani ei au devenit foarte puternici, într-atât, încât ei au devenit foarte bogaţi—

17 Având tot felul de roade şi de grâne şi de mătăsuri şi de ţesături fine şi de aur şi de argint şi de lucruri preţioase;

18 Şi, de asemenea, tot felul de vite şi de boi şi vaci şi oi şi porci şi capre şi, de asemenea, multe alte feluri de animale care erau folositoare pentru hrana omului.

19 Şi ei, de asemenea, au avut acai şi măgari; şi erau şi elefanţi şi curelomi şi cumomi, toţi fiind folositori omului, în special elefanţii şi curelomii şi cumomii.

20 Şi astfel, Domnul a revărsat binecuvântările Sale asupra acestei ţări, care era aaleasă mai presus decât toate celelalte ţări; şi El a poruncit ca oricine care va avea stăpânire asupra ţării să o stăpânească în Domnul sau altfel ei să fie bdistruşi atunci când ei s-ar coace în nedreptate; căci astfel spune Domnul: Eu voi revărsa toată mânia Mea.

21 Iar Emer a judecat cu dreptate tot timpul zilelor sale; şi el a zămislit mulţi fii şi fiice; şi el l-a zămislit pe Coriantum şi l-a uns pe Coriantum ca să domnească în locul său.

22 Iar după ce el l-a uns pe Coriantum ca să domnească în locul său, el a mai trăit patru ani şi a văzut pace în ţară; da, şi el L-a văzut chiar şi pe aFiul Dreptăţii şi s-a bucurat şi s-a mândrit în zilele sale; şi el a murit în pace.

23 Şi s-a întâmplat că Coriantum a călcat pe urmele tatălui său şi a zidit multe oraşe măreţe şi toată viaţa sa el a făcut pentru poporul său ceea ce era bun. Şi s-a întâmplat că el nu a avut nici un copil chiar până când el a fost nespus de bătrân.

24 Şi s-a întâmplat că nevasta lui a murit, fiind bătrână de o sută şi doi ani. Şi s-a întâmplat că Coriantum a luat de nevastă în zilele bătrâneţii lui pe o fată tânără şi a zămislit fii şi fiice; şi el a trăit până când a ajuns de o sută şi patruzeci şi doi de ani.

25 Şi s-a întâmplat că el l-a zămislit pe Com, iar Com a domnit în locul lui; şi el a domnit timp de patruzeci şi nouă de ani; şi el l-a zămislit pe Het; şi el a mai zămislit şi alţi fii şi fiice.

26 Şi poporul iarăşi s-a răspândit pe toată faţa ţării; şi iarăşi a început să fie o mare ticăloşie pe faţa ţării, iar Het a început iarăşi să îmbrăţişeze planurile secrete din vechime ca să-l distrugă pe tatăl său.

27 Şi s-a întâmplat că el l-a detronat pe tatăl său, căci el l-a ucis pe el cu propria sa sabie; şi el a domnit în locul lui.

28 Şi în ţară iarăşi au venit profeţi strigând pocăinţă către ei—pentru că ei trebuia, să pregătească calea Domnului căci dacă nu, atunci un blestem va veni asupra feţei ţării; da, şi anume va fi o foamete mare în care ei vor fi distruşi dacă nu se pocăiau.

29 Dar oamenii nu au crezut cuvintele profeţilor, ci i-au alungat pe ei; iar pe unii dintre ei i-au aruncat în gropi şi i-au lăsat să piară. Şi s-a întâmplat că ei au făcut toate aceste lucruri după poruncile regelui Het.

30 Şi s-a întâmplat că a început să fie o mare lipsă în ţară, iar locuitorii au început să fie distruşi nespus de repede din cauza lipsurilor, căci nu era deloc ploaie pe toată faţa pământului.

31 Şi au venit şerpi veninoşi, de asemenea, pe toată întinderea ţării şi au otrăvit pe mulţi oameni. Şi s-a întâmplat că turmele lor au început să fugă din faţa şerpilor veninoşi înspre ţara de la miazăzi, care era numită de către nefiţi aZarahemla.

32 Şi s-a întâmplat că multe dintre ele au pierit pe drum; cu toate acestea, unele dintre ele au fugit în ţara de la miazăzi.

33 Şi s-a întâmplat că Domnul a făcut ca aşerpii să nu le mai urmărească, ci să blocheze calea pentru ca oamenii să nu poată să treacă, pentru ca oricine care încerca să treacă să cadă din cauza şerpilor veninoşi.

34 Şi s-a întâmplat că oamenii au urmat calea animalelor şi au devorat trupurile lor care căzuseră pe drum până când le-au devorat pe toate. Acum, când oamenii au văzut că trebuia să piară, au început să se apocăiască de nedreptăţile lor şi să-L implore pe Domnul.

35 Şi s-a întâmplat că atunci când ei s-au aumilit destul de mult înaintea Domnului, El a trimis ploaie pe faţa pământului; iar poporul a început iarăşi să se refacă; şi iarăşi au fost roade în ţinuturile de la miazănoapte şi în toate ţinuturile dimprejur. Şi Domnul le-a arătat oamenilor puterea Sa, cruţându-i pe ei de la foamete.

◀

1a

Eter 8:13–17.

◀

3a

Morm. 1:3; 4:23.

◀

b

Morm. 6:1–15.

◀

19a

1 Ne. 18:25.

◀

20a

Eter 2:15.

◀

b

Eter 2:8–11.

◀

22a

3 Ne. 25:2.

◀

31a

Omni 1:13.

◀

33a

Num. 21:6–9.

◀

34a

Alma 34:34; D&L 101:8.

◀

35a

D&L 5:24.

Capitolul 10

Un rege îl urmează pe celălalt—Unii dintre regi sunt drepţi, iar alţii sunt ticăloşi—Atunci când dreptatea predomină, poporul este binecuvântat şi prosperă în Domnul.

1 Şi s-a întâmplat că Şez, care era un urmaş al lui Het—căci Het pierise de foame, la fel ca şi toată casa lui, în afară de Şez—de aceea Şez a început să reconstruiască iarăşi un popor distrus.

2 Şi s-a întâmplat că Şez şi-a adus aminte de distrugerea strămoşilor săi; şi el a construit un regat drept; căci el şi-a adus aminte de ceea ce Domnul făcuse, aducându-l pe Iared şi pe fratele lui apeste adâncuri; şi el a călcat pe căile Domnului; şi el a zămislit fii şi fiice.

3 Şi fiul lui cel mai mare, al cărui nume era Şez, s-a răzvrătit împotriva lui; cu toate acestea, Şez a fost lovit de mâna unui tâlhar din cauza bogăţiilor lui foarte mari, ceea ce iarăşi i-a adus pace tatălui lui.

4 Şi s-a întâmplat că tatăl lui a zidit multe oraşe pe întinderea ţării, iar poporul a început iarăşi să se împrăştie pe toată faţa ţării. Iar Şez a trăit până la o vârstă nespus de înaintată; şi el l-a zămislit pe Riplachiş. Şi el a murit, iar Riplachiş a domnit în locul lui.

5 Şi s-a întâmplat că Riplachiş nu a făcut ceea ce era drept în ochii Domnului, căci el a avut multe neveste şi aconcubine şi a pus pe umerii oamenilor ceea ce era greu de dus; da, el a luat de la ei biruri grele; iar cu aceste biruri el a zidit multe clădiri spaţioase.

6 Şi şi-a ridicat un tron foarte frumos; şi a zidit multe temniţe şi cel care refuza să plătească birurile era aruncat în temniţă; şi pe acela care nu era în stare să plătească birurile l-a aruncat el în temniţă; şi a făcut ca aceştia să muncească fără întrerupere pentru întreţinerea lor; şi pe aceia care refuzau să muncească el i-a trimis la moarte.

7 De aceea, el a înfăptuit toate lucrările lui frumoase, da, chiar şi aurul lui fin el a făcut să fie purificat în temniţe; şi tot felul de meşteşuguri fine a pus el să fie făcute în temniţe. Şi s-a întâmplat că el a îndurerat poporul cu curviile şi cu lucrurile lui abominabile.

8 Iar după ce el a domnit timp de patruzeci şi doi de ani, poporul s-a ridicat în răzvrătire împotriva lui; şi iarăşi a început să fie război în ţară, într-atât, încât Riplachiş a fost ucis, iar urmaşii lui au fost alungaţi afară din ţară.

9 Şi s-a întâmplat că după mulţi ani, Morianton (el fiind un urmaş al lui Riplachiş) a adunat laolaltă o oştire de exilaţi şi s-a dus şi a avut o bătălie cu poporul; şi el a câştigat putere peste multe oraşe; şi războiul a devenit foarte dureros şi a durat mulţi ani; şi el a câştigat putere peste toată ţara şi s-a instaurat rege peste toată ţara.

10 Şi după ce el s-a instaurat rege, el a uşurat suferinţa poporului, prin care el a câştigat favoruri în ochii poporului, iar ei l-au uns pe el ca să fie regele lor.

11 Şi el a făcut dreptate poporului, dar nu şi lui însuşi, din cauza multelor sale curvii; de aceea el a fost alungat din prezenţa Domnului.

12 Şi s-a întâmplat că Morianton a zidit multe oraşe, iar poporul a devenit nespus de bogat sub domnia lui, atât în ceea ce priveşte clădirile, cât şi aurul şi argintul şi cultivarea de grâne, creşterea de turme şi cirezi şi astfel de lucruri care le-au fost date lor.

13 Iar Morianton a trăit până la o vârstă foarte înaintată şi apoi el l-a zămislit pe Chim; iar Chim a domnit în locul tatălui său; şi el a domnit timp de opt ani, iar tatăl lui a murit. Şi s-a întâmplat că Chim nu a domnit în dreptate, din care cauză el nu a fost favorizat de către Domnul.

14 Iar fratele lui s-a ridicat în răzvrătire împotriva lui, după care l-a luat pe el în robie; iar el a rămas în robie până la sfârşitul zilelor sale; şi el a zămislit fii şi fiice în robie, iar la bătrâneţe l-a zămislit pe Levi; şi apoi a murit.

15 Şi s-a întâmplat că Levi a slujit în robie după moartea tatălui său timp de patruzeci şi doi de ani. Şi el a purtat război împotriva regelui ţării, în urma căruia a căpătat regatul pentru el însuşi.

16 Şi după ce a căpătat regatul pentru el însuşi, el a făcut ceea ce era drept în ochii Domnului; iar poporul a prosperat în ţară; iar el a trăit până la o vârstă înaintată şi a zămislit fii şi fiice; şi el, de asemenea, l-a zămislit pe Corom, pe care l-a uns rege în locul său.

17 Şi s-a întâmplat că şi Corom a făcut ceea ce era bun în ochii Domnului în toate zilele sale; şi el a zămislit mulţi fii şi fiice; şi după ce a văzut multe zile, el s-a dus, la fel ca restul pământului; iar Chiş a domnit în locul lui.

18 Şi s-a întâmplat că şi Chiş, de asemenea, a murit, iar Lib a domnit în locul lui.

19 Şi s-a întâmplat că Lib, de asemenea, a făcut ceea ce era bun în ochii Domnului. Şi în zilele lui Lib şerpii cei aveninoşi au fost distruşi. De aceea, ei s-au dus în ţara de la miazăzi ca să vâneze mâncare pentru poporul ţării, căci ţara era acoperită de animale de-ale pădurii. Şi Lib însuşi a devenit, de asemenea, un mare vânător.

20 Şi ei au zidit un oraş mare lângă partea cea îngustă a ţării, lângă locul unde marea desparte ţara.

21 Şi ei au păstrat ţara de la miazăzi ca un loc sălbatic ca să aibă vânat. Şi întreaga întindere a ţării de la miazănoapte a fost acoperită de locuitori.

22 Şi ei au fost nespus de harnici; şi ei au vândut şi au cumpărat şi au făcut negoţ unul cu altul pentru ca să capete câştig.

23 Şi ei au lucrat din tot felul de minereuri şi au făcut aur şi argint şi afier şi aramă şi tot felul de metale; şi ei le-au săpat din pământ; de aceea, ei au făcut movile mari de pământ ca să capete minereuri de aur şi de argint, de fier şi de cupru. Şi ei au făcut tot felul de lucrări frumoase.

24 Şi ei au avut mătăsuri şi ţesături fine; şi ei au făcut tot felul de veşminte ca să-şi acopere goliciunea.

25 Şi ei au făcut tot felul de unelte ca să cultive pământul, atât ca să are, cât şi ca să semene şi să culeagă şi să plivească, precum şi, de asemenea, să treiere.

26 Şi ei au făcut tot felul de unelte cu care au făcut animalele lor să muncească.

27 Şi ei au făcut tot felul de arme de război. Şi ei au lucrat tot felul de lucruri de o lucrătură foarte neobişnuită.

28 Şi niciodată nu a putut vreun popor să fie mai binecuvântat decât erau ei şi mai prosper prin mâna Domnului. Şi ei au fost într-o ţară care era aleasă mai presus decât toate ţările, căci aşa spusese Domnul.

29 Şi s-a întâmplat că Lib a trăit mulţi ani şi a zămislit fii şi fiice; şi el, de asemenea, l-a zămislit pe Hartom.

30 Şi s-a întâmplat că Hartom a domnit în locul tatălui său. Şi după ce Hartom a domnit douăzeci şi patru de ani, iată, regatul i-a fost luat. Şi el a slujit mulţi ani în robie, da, şi anume tot restul zilelor sale.

31 Şi el l-a zămislit pe Het, iar Het a trăit în robie toate zilele sale. Şi Het l-a zămislit pe Aaron, iar Aaron a trăit în robie toate zilele sale; iar el l-a zămislit pe Amnigada, iar Amnigada, de asemenea, a trăit în robie toate zilele sale; şi el l-a zămislit pe Coriantum şi Coriantum a trăit în robie toate zilele sale; şi el l-a zămislit pe Com.

32 Şi s-a întâmplat că Com a alungat jumătate din regat; iar el a domnit peste jumătate din regat timp de patruzeci şi doi de ani; şi el s-a dus să se bată împotriva regelui Amghid; şi ei s-au bătut timp de mulţi ani, timp în care Com a căpătat putere asupra lui Amghid şi a căpătat putere asupra restului regatului.

33 Iar în zilele lui Com au început să fie tâlhari prin ţară; şi ei au adoptat planurile vechi şi au făcut ajurăminte după felul celor din vechime şi au căutat iarăşi să distrugă regatul.

34 Acum Com a luptat mult împotriva lor; cu toate acestea, el nu a dominat asupra lor.

◀

2a

Eter 6:1–12.

◀

5a

Iacov 3:5; Mosia 11:2.

◀

19a

Eter 9:31.

◀

23a

2 Ne. 5:15.

◀

33a

GS Combinaţii secrete; Jurământ.

Capitolul 11

Război, neînţelegeri şi ticăloşie domină viaţa iarediţilor—Profeţi prezic distrugerea totală a iarediţilor dacă ei nu se pocăiesc—Poporul respinge cuvintele profeţilor.

1 Şi în zilele lui Com au venit, de asemenea, mulţi profeţi şi ei au profeţit despre distrugerea acelui popor mare, dacă ei nu se pocăiesc şi nu se întorc la Domnul şi nu se lasă de crimele şi ticăloşia lor.

2 Şi s-a întâmplat că profeţii au fost respinşi de către popor; şi ei au fugit la Com pentru protecţie, căci oamenii au căutat să-i distrugă pe ei.

3 Şi ei au profeţit către Com despre multe lucruri; iar el a fost binecuvântat în tot restul zilelor sale.

4 Şi el a trăit până la o vârstă înaintată şi l-a zămislit pe Şiblom; iar Şiblom a domnit în locul lui. Iar fratele lui Şiblom s-a răzvrătit împotriva lui şi a început să fie un mare război în toată ţara.

5 Şi s-a întâmplat că fratele lui Şiblom a făcut ca toţi profeţii care au profeţit despre distrugerea poporului să fie duşi la moarte;

6 Şi a fost o mare calamitate în toată ţara, căci ei au adus mărturie cum că un mare blestem urma să vină asupra ţării, precum şi asupra poporului şi că urma să fie o mare distrugere printre ei, aşa cum nu mai fusese niciodată pe faţa pământului, iar oasele lor urmau să devină ca amovilele de pământ, dacă ei nu se pocăiau de ticăloşia lor.

7 Şi ei nu au ascultat de glasul Domnului din cauza combinaţiilor lor ticăloase; de aceea, au început să fie războaie şi conflicte în toată ţara, precum şi multă foamete şi epidemii într-atât, încât a fost o mare distrugere, aşa cum nu mai fusese nici una cunoscută pe faţa pământului; şi toate acestea s-au întâmplat în zilele lui Şiblom.

8 Şi oamenii au început să se pocăiască de nedreptăţile lor; şi în măsura în care ei au făcut aceasta, Domnul s-a aîndurat de ei.

9 Şi s-a întâmplat că Şiblom a fost ucis, iar Set a fost adus în robie şi a trăit în robie toate zilele sale.

10 Şi s-a întâmplat că Aha, fiul lui, a căpătat regatul; şi el a domnit peste popor toate zilele sale. Şi el a făcut tot felul de nedreptăţi în zilele sale, prin care el a pricinuit multă vărsare de sânge; iar zilele lui au fost puţine.

11 Şi Etem, fiind un urmaş al lui Aha, a căpătat regatul; şi el, de asemenea, a făcut ticăloşii în zilele sale.

12 Şi s-a întâmplat că în zilele lui Etem, au venit mulţi profeţi şi au profeţit iarăşi către popor; da, ei au profeţit cum că Domnul îi va distruge pe ei cu totul de pe faţa pământului, dacă ei nu se pocăiesc de nedreptăţile lor.

13 Şi s-a întâmplat că oamenii şi-au împietrit inimile şi nu au vrut să aasculte de cuvintele lor; şi profeţii au jelit şi s-au retras din mijlocul poporului.

14 Şi s-a întâmplat că Etem a judecat cu răutate în tot timpul zilelor sale; şi el l-a zămislit pe Moron. Şi s-a întâmplat că Moron a domnit în locul lui; iar Moron a făcut ceea ce era ticălos în faţa Domnului.

15 Şi s-a întâmplat că s-a ridicat o arăzvrătire din popor din cauza acelei combinaţii secrete care a fost făcută ca să capete putere şi câştig; şi un om puternic s-a ridicat dintre ei în nedreptate şi s-a bătut cu Moron, în care bătălie el a răsturnat jumătate din regat; şi el a păstrat jumătate din regat mulţi ani.

16 Şi s-a întâmplat că Moron l-a răsturnat pe el şi a recăpătat regatul.

17 Şi s-a întâmplat că un alt om puternic s-a ridicat; şi el a fost un urmaş al fratelui lui Iared.

18 Şi s-a întâmplat că el l-a răsturnat pe Moron şi a căpătat regatul; de aceea Moron a trăit în robie tot restul zilelor sale; şi el l-a zămislit pe Coriantor.

19 Şi s-a întâmplat că şi Coriantor a trăit în robie toate zilele sale.

20 Şi în zilele lui Coriantor, de asemenea, au venit mulţi profeţi şi au profeţit despre lucruri mari şi măreţe şi au strigat pocăinţă către popor şi că dacă ei nu se vor pocăi, atunci Domnul Dumnezeu va face ajudecată împotriva lor pentru distrugerea lor totală;

21 Şi că Domnul Dumnezeu va trimite sau va aduce un aalt popor cu puterea Sa ca să stăpânească ţara, în felul în care El i-a adus pe strămoşii lor.

22 Şi ei au respins toate cuvintele profeţilor din cauza societăţii lor secrete şi a lucrurilor lor abominabile şi ticăloase.

23 Şi s-a întâmplat că Coriantor l-a zămislit pe aEter, iar el a murit după ce a trăit în robie toate zilele sale.

◀

6a

Omni 1:22; Eter 14:21.

◀

8a

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

13a

Mosia 16:2.

◀

15a

GS Răzvrătire.

◀

20a

GS (a) Judeca, judecată.

◀

21a

Eter 13:20–21.

◀

23a

Eter 1:6; 15:33–34.

Capitolul 12

Profetul Eter îndeamnă poporul să creadă în Dumnezeu—Moroni povesteşte miracolele şi minunile făcute de credinţă—Credinţa l-a făcut pe fratele lui Iared să-L vadă pe Hristos—Domnul le dă oamenilor slăbiciune pentru ca ei să fie umili—Fratele lui Iared a mutat muntele Zerin prin credinţă—Credinţa, speranţa şi caritatea sunt esenţiale pentru salvare—Moroni L-a văzut pe Isus faţă în faţă.

1 Şi s-a întâmplat că zilele lui Eter au fost în zilele lui Coriantumr; iar aCoriantumr a fost rege peste toată ţara.

2 Iar aEter a fost un profet al Domnului; deci, Eter a venit în zilele lui Coriantumr şi a început să profeţească poporului, căci el nu putea fi boprit datorită Spiritului Domnului care era în el.

3 Căci el a astrigat de dimineaţă chiar până la apusul soarelui, îndemnând poporul să creadă în Dumnezeu pentru pocăinţă, căci altfel ei vor fi bdistruşi, zicându-le lor că prin ccredinţă toate lucrurile sunt împlinite—

4 De aceea, acela care crede în Dumnezeu cu siguranţă va putea să anădăjduiască într-o lume mai bună, da, şi anume un loc la dreapta lui Dumnezeu, care nădejde vine de la credinţă, bancorează în sufletul oamenilor, ceea ce-i face pe ei să fie siguri şi neclintiţi, întotdeauna abundând în fapte cbune, fiind conduşi să-L dslăvească pe Dumnezeu.

5 Şi s-a întâmplat că Eter a profeţit lucruri mari şi minunate poporului, lucruri pe care ei nu le-au crezut pentru că ei nu le-au văzut.

6 Şi acum eu, Moroni, aş vrea să vorbesc întrucâtva despre aceste lucruri; eu aş vrea să arăt lumii că acredinţa înseamnă lucruri care sunt bnădăjduite, dar cnevăzute; de aceea nu vă certaţi pentru că nu vedeţi, căci voi nu veţi primi nici o mărturie decât după dîncercarea credinţei voastre.

7 Căci a fost prin credinţă că Hristos S-a arătat pe El Însuşi strămoşilor noştri după ce El S-a ridicat din morţi; şi El nu li S-a arătat lor până când ei nu au avut credinţă în El; de aceea trebuie că unii au avut credinţă în El, căci El nu S-a arătat lumii.

8 Dar, datorită credinţei oamenilor, El S-a arătat lumii şi a slăvit numele Tatălui şi a pregătit calea pentru ca alţii să se împărtăşească din darul ceresc pentru ca ei să poată nădăjdui pentru acele lucruri pe care ei nu le-au văzut.

9 De aceea, voi, de asemenea, puteţi să aveţi nădejde şi să vă împărtăşiţi din dar, dacă voi veţi avea credinţă.

10 Iată, prin credinţă au fost cei din vechime achemaţi după ordinul cel sfânt al lui Dumnezeu.

11 De aceea, prin credinţă a fost dată legea lui Moise. Iar prin darul Fiului Său a pregătit Dumnezeu o cale cu amult mai bună; şi prin credinţă a fost aceasta înfăptuită.

12 Căci dacă nu ar fi deloc acredinţă printre copiii oamenilor, Dumnezeu nu poate face nici o bminune printre ei; de aceea El nu S-a arătat decât după credinţa lor.

13 Iată, credinţa lui Alma şi Amulec a făcut ca atemniţa să se prăbuşească la pământ.

14 Iată, credinţa lui Nefi şi Lehi a adus aschimbarea lamaniţilor pentru ca ei să fie botezaţi cu foc şi cu Duhul bSfânt.

15 Iată, credinţa lui aAmon şi a fraţilor lui a bfăcut un miracol atât de mare printre lamaniţi.

16 Da, şi chiar şi toţi aceia care au făcut amiracole le-au făcut prin bcredinţă, şi anume aceia care au fost înainte de Hristos, precum şi aceia care au fost după El.

17 Şi prin credinţă cei trei ucenici au obţinut făgăduiala că ei anu vor gusta moartea; şi ei nu au obţinut făgăduiala decât după credinţa lor.

18 Şi nimeni, niciodată, nu a făcut nici un miracol decât după credinţa lui; de aceea, ei mai întâi au crezut în Fiul lui Dumnezeu.

19 Şi au fost mulţi a căror credinţă era nespus de puternică, chiar mai aînainte de a fi venit Hristos, cei care nu au putut să fie ţinuţi dincolo de bvăl, ci într-adevăr au văzut cu ochii lor lucrurile pe care ei le văzuseră cu ochiul credinţei şi ei au fost bucuroşi.

20 Şi iată, noi am văzut în această cronică faptul că unul dintre aceştia era fratele lui Iared; căci atât de mare a fost credinţa lui în Dumnezeu încât, atunci când Dumnezeu Şi-a întins adegetul, El nu a putut să-L ascundă de vederea fratelui lui Iared datorită cuvântului pe care El îl vorbise către el, care cuvânt el îl obţinuse prin credinţă.

21 Iar după ce fratele lui Iared a văzut degetul Domnului, datorită afăgăduielii pe care fratele lui Iared o obţinuse prin credinţă, Domnul nu a putut să ascundă nimic de vederea lui; de aceea, El i-a arătat lui toate lucrurile, căci el nu a mai putut să fie ţinut fără de bvăl.

22 Şi prin credinţă strămoşii mei au obţinut afăgăduiala că aceste lucruri urmau să vină la fraţii lor prin neamuri; de aceea Domnul mi-a dat mie poruncă, da, chiar Isus Hristos.

23 Iar eu am spus către El: Doamne, neamurile îşi vor bate joc de aceste lucruri din cauza aslăbiciunii noastre în a scrie; căci Tu Doamne ne-ai făcut pe noi bputernici în cuvânt prin credinţă, dar nu ne-ai făcut pe noi puternici în a scrie; căci Tu i-ai făcut pe toţi aceşti oameni ca să poată să spună mult, datorită Duhului Sfânt pe care Tu L-ai dat lor;

24 Şi Tu ne-ai făcut pe noi ca să nu putem scrie decât puţin, din cauza stângăciei mâinilor noastre. Iată, Tu nu ne-ai făcut pe noi puternici la ascris ca pe fratele lui Iared, căci Tu l-ai făcut pe el pentru ca lucrurile pe care el le-a scris să fie puternice tot aşa cum eşti Tu, pentru copleşirea oamenilor ca să le citească.

25 Tu, de asemenea, ai făcut cuvintele noastre puternice şi mari, chiar dacă noi nu putem să le scriem; de aceea, atunci când noi scriem, noi vedem micimea noastră şi ne împiedicăm din cauza aşezării cuvintelor; şi eu mă tem că neamurile îşi vor abate joc de cuvintele noastre.

26 Iar atunci când eu am spus acestea, Domnul mi-a spus, spunând: Nebunii îşi abat joc, dar ei se vor căi; iar harul Meu este destul pentru cei slabi pentru ca ei să nu aibă nici un avantaj din slăbiciunea voastră;

27 Şi dacă oamenii vin la Mine, Eu le voi arăta aslăbiciunea lor. Eu le bdau oamenilor slăbiciune pentru ca ei să fie umili; iar charul Meu este destul pentru toţi oamenii care se dumilesc în faţa Mea; căci dacă ei se umilesc în faţa Mea şi au credinţă în Mine, atunci Eu voi face ca lucrurile eslabe să devină puternice pentru ei.

28 Iată, Eu le voi arăta neamurilor slăbiciunea lor şi le voi arăta că acredinţa, speranţa şi caritatea duc spre Mine—fântâna tuturor dreptăţilor.

29 Iar eu, Moroni, auzind aceste cuvinte, m-am consolat şi am zis: O, Doamne, facă-se voia Ta cea dreaptă, căci eu ştiu că Tu lucrezi pentru copiii oamenilor după credinţa lor;

30 Căci fratele lui Iared a zis către muntele Zerin: aMută-te—şi s-a mutat. Şi dacă el nu ar fi avut credinţă, atunci acesta nu s-ar fi mutat; de aceea, Tu lucrezi după câtă credinţă au oamenii.

31 Căci astfel Te-ai arătat ucenicilor Tăi; după acredinţa pe care ei au avut-o şi după cât au vorbit ei în numele Tău, Tu Te-ai arătat lor în mare putere.

32 Şi eu, de asemenea, îmi aduc aminte că Tu ai spus că ai pregătit o casă pentru om, da, chiar printre alocaşurile Tatălui Tău, în care omul poate să aibă o bsperanţă mai mare; de aceea, omul trebuie să spere sau el nu poate să primească o moştenire în locul pe care Tu l-ai pregătit.

33 Şi iarăşi, eu îmi aduc aminte că Tu ai zis că ai aiubit lumea, într-atât, încât Tu Ţi-ai dat viaţa pentru lume, pentru ca să poţi s-o iei din nou ca să pregăteşti un loc pentru copiii oamenilor.

34 Şi acum, eu ştiu că această adragoste pe care Tu ai avut-o pentru copiii oamenilor este caritate; de aceea, dacă oamenii nu vor avea îndurare, ei nu vor putea moşteni locul acela pe care Tu l-ai pregătit în locaşurile Tatălui Tău.

35 De aceea, eu ştiu după lucrul acesta pe care Tu l-ai spus, că, dacă neamurile nu au caritate, din cauza slăbiciunii noastre, că Tu le vei pune pe ele la încercare şi vei lua de la ele atalentul lor, da, chiar pe acela pe care l-au primit, şi-l vei da acelora care au mai din abundenţă.

36 Şi s-a întâmplat că eu m-am rugat Domnului ca El să le dea neamurilor ahar, pentru ca ei să poată avea caritate.

37 Şi s-a întâmplat că Domnul mi-a spus: Dacă ei nu au caritate, nu are importanţă pentru tine, tu ai fost credincios; de aceea, veşmintele tale vor fi acurăţate. Şi, deoarece tu ai văzut bslăbiciunile tale, tu vei fi întărit într-atât, încât tu vei sta jos în locul pe care l-am pregătit în locaşurile Tatălui Meu.

38 Şi acum, eu, Moroni, îmi iau rămas bun de la neamuri; da, şi, de asemenea, de la fraţii mei pe care îi iubesc, până când ne vom întâlni înaintea ascaunului de judecată al lui Hristos, unde toţi oamenii vor şti că bveşmintele mele nu sunt pătate cu sângele vostru.

39 Iar apoi, ei vor afla că eu L-am avăzut pe Isus şi că El a vorbit cu mine bfaţă în faţă şi că El mi-a spus mie în umilinţă făţişă, tot aşa cum un om vorbeşte cu altul, în limba mea proprie, în legătură cu aceste lucruri;

40 Şi numai pe puţine dintre ele le-am scris eu, din cauza slăbiciunii mele în a scrie.

41 Şi acum, eu v-aş sfătui pe voi să-L acăutaţi pe acest Isus despre care profeţii şi Apostolii au scris, pentru ca harul lui Dumnezeu Tatăl, precum şi Domnul Isus Hristos şi Duhul Sfânt care depune bmărturie despre Ei, să poată să fie şi să trăiască în voi în vecii vecilor. Amin.

◀

1a

Eter 13:13–31.

◀

2a

GS Eter.

◀

b

Ier. 20:9; Enos 1:26; Alma 43:1.

◀

3a

D&L 112:5.

◀

b

Eter 11:12, 20–22.

◀

c

GS Credinţă.

◀

4a

GS Speranţă.

◀

b

Evr. 6:19.

◀

c

1 Cor. 15:58.

◀

d

3 Ne. 12:16.

◀

6a

Evr. 11:1.

◀

b

Rom. 8:24–25.

◀

c

Alma 32:21.

◀

d

3 Ne. 26:11; D&L 105:19; 121:7–8.

◀

10a

Alma 13:3–4. GS (a) Chema, chemat de Dumnezeu, chemare.

◀

11a

1 Cor. 12:31.

◀

12a

2 Ne. 27:23; Mosia 8:18; Moro. 7:37; D&L 35:8–11.

◀

b

Mat. 13:58; Morm. 9:20.

◀

13a

Alma 14:26–29.

◀

14a

Hel. 5:50–52.

◀

b

Hel. 5:45; 3 Ne. 9:20.

◀

15a

Alma 17:29–39.

◀

b

I.E. aşa cum s-a menţionat în Alma, capitolele 17–26.

◀

16a

GS Minune.

◀

b

Evr. 11:7–40.

◀

17a

3 Ne. 28:7; Morm. 8:10–12.

◀

19a

2 Ne. 11:1–4; Iacov 4:4–5; Iarom 1:11; Alma 25:15–16.

◀

b

Eter 3:6. GS Văl.

◀

20a

Eter 3:4.

◀

21a

Eter 3:25–26.

◀

b

Eter 3:20; D&L 67:10–13.

◀

22a

Enos 1:13.

◀

23a

Morm. 8:17; 9:33.

◀

b

2 Ne. 33:1.

◀

24a

GS Limbaj.

◀

25a

1 Cor. 2:14.

◀

26a

Gal. 6:7.

◀

27a

Iacov 4:7.

◀

b

Ex. 4:11; 1 Cor. 1:27.

◀

c

GS Har.

◀

d

Luca 18:10–14; D&L 1:28. GS Umil, Umilinţă.

◀

e

Luca 9:46–48; 2 Cor. 12:9.

◀

28a

1 Cor. 13:1–13; Moro. 7:39–47.

◀

30a

Mat. 17:20; Iacov 4:6; Hel. 10:6, 9. GS Putere.

◀

31a

GS Credinţă.

◀

32a

Ioan 14:2; Enos 1:27; D&L 72:4; 98:18.

◀

b

GS Speranţă.

◀

33a

Ioan 3:16–17.

◀

34a

Moro. 7:47. GS Caritate; Dragoste.

◀

35a

Mat. 25:14–30. GS Dar; Talant.

◀

36a

GS Har.

◀

37a

D&L 38:42; 88:74–75; 135:4–5.

◀

b

Eter 12:27.

◀

38a

GS Isus Hristos—Judecător.

◀

b

Iacov 1:19.

◀

39a

GS Isus Hristos—Apariţii ale lui Hristos după moarte.

◀

b

Gen. 32:30; Ex. 33:11.

◀

41a

D&L 88:63; 101:38.

◀

b

3 Ne. 11:32.

Capitolul 13

Eter vorbeşte despre un nou Ierusalim care va fi construit în America de către seminţia lui Iosif—El profeţeşte, este alungat, scrie istoria iarediţilor şi prezice distrugerea iarediţilor—Războiul face ravagii în toată ţara.

1 Iar acum eu, Moroni, termin cronica mea despre distrugerea poporului despre care am scris.

2 Căci iată, ei au respins toate cuvintele lui Eter; căci el într-adevăr le-a spus lor tot felul de lucruri, de la începutul omului; şi că după ce apele s-au aretras de pe faţa acestei ţări, aceasta a devenit o ţară aleasă mai presus decât toate celelalte ţări, o ţară aleasă a Domnului; de aceea, Domnul vrea ca toţi oamenii care trăiesc în ea să-L bslujească pe El;

3 Şi că acesta era locul aNoului Ierusalim, care trebuia să se bpogoare din cer, sanctuarul cel sfânt al Domnului.

4 Iată, Eter a văzut zilele lui Hristos şi el a vorbit despre un anou Ierusalim în această ţară.

5 Şi el a vorbit, de asemenea, despre casa lui Israel şi despre aIerusalimul de unde bLehi urma să vină—după ce acesta va fi distrus, el va trebui să fie rezidit, un oraş csfânt pentru Domnul; de aceea, acesta nu putea să fie un nou Ierusalim, căci a fost în timpul din vechime; dar va trebui să fie rezidit şi să devină un oraş sfânt al Domnului; şi va trebui să fie zidit pentru casa lui Israel—

6 Şi că un anou Ierusalim va fi zidit în ţara aceasta pentru rămăşiţa seminţiei lui bIosif, pentru care lucrurile de acolo au fost un cmodel.

7 Căci după cum Iosif l-a scos pe tatăl său din ţara aEgiptului şi el a murit chiar acolo; de aceea Domnul a scos o rămăşiţă a seminţiei lui Iosif afară din ţara Ierusalimului pentru ca El să fie îndurător cu seminţia lui Iosif, pentru ca ei să nu bpiară, tot aşa cum El a fost îndurător cu tatăl lui Iosif pentru ca el să nu piară.

8 De aceea, rămăşiţa casei lui Iosif va fi stabilită în această aţară; şi aceasta va fi o ţară a moştenirii lor; iar ei vor zidi un oraş sfânt pentru Domnul, la fel ca Ierusalimul din vechime; şi ei bnu vor mai fi amestecaţi până când sfârşitul va veni când pământul va fi distrus.

9 Şi va fi un nou cer şi un anou pământ; iar ei vor fi la fel ca cei din vechime, numai că cei din vechime s-au dus, iar toate lucrurile vechi au devenit noi.

10 Iar apoi va veni un nou Ierusalim; şi binecuvântaţi sunt cei care locuiesc acolo, căci ei sunt aceia ale căror veşminte sunt aalbe prin sângele Mielului; şi ei sunt aceia care sunt număraţi printre rămăşiţa seminţiei lui Iosif, care erau din casa lui Israel.

11 Iar apoi, de asemenea, va veni Ierusalimul cel din vechime; iar locuitorii de acolo, binecuvântaţi să fie ei, căci ei au fost spălaţi în sângele Mielului; şi ei sunt aceia care au fost împrăştiaţi şi aadunaţi din cele patru colţuri ale pământului şi de la ţările de la bmiazănoapte şi sunt părtaşii înfăptuirii legământului pe care Dumnezeu l-a făcut cu tatăl lor, cAvraam.

12 Iar atunci când aceste lucruri vor veni, se va adeveri scriptura care spune că cei adintâi vor fi cei de pe urmă, iar cei de pe urmă vor fi cei dintâi.

13 Iar eu eram cât pe ce să scriu mai mult, dar mie mi s-a interzis aceasta; dar mari şi minunate au fost profeţiile lui Eter; dar ei l-au preţuit pe el ca pe un nimic şi l-au alungat; iar el s-a ascuns în peştera unei stânci în timpul zilei, iar în timpul nopţii el s-a dus şi a văzut lucrurile care trebuia să vină asupra poporului.

14 Şi în timp ce el a trăit în peştera unei stânci, el a făcut restul scrierii acesteia, văzând în timpul nopţii distrugerile care au venit asupra poporului.

15 Şi s-a întâmplat că în acelaşi an în care el a fost alungat dintre oameni, a început să fie un mare război în popor, căci erau mulţi care s-au ridicat, care erau oameni puternici şi au căutat să-l distrugă pe Coriantumr prin planurile lor secrete de ticăloşii, despre care s-a vorbit.

16 Şi acum Coriantumr, fiind el însuşi învăţat în toate meşteşugurile războiului şi în toate înşelătoriile lumii, de aceea el s-a bătut cu aceia care căutau să-l distrugă pe el.

17 Dar el nu s-a pocăit şi nici fiii şi fiicele frumoase ale lui Cohor; şi nici fiii şi fiicele frumoase ale lui Corihor; şi în sfârşit, nici unul dintre fiii şi fiicele frumoase de pe faţa întregului pământ nu s-au pocăit de păcatele lor.

18 De aceea s-a întâmplat că în primul an în care Eter a locuit în peştera unei stânci, mulţi oameni au fost ucişi de către sabia acelor combinaţii asecrete, luptându-se împotriva lui Coriantumr pentru ca să capete regatul.

19 Şi s-a întâmplat că fiii lui Coriantumr s-au luptat mult şi au sângerat mult.

20 Şi în cel de al doilea an, cuvântul Domnului a venit către Eter, cum că el trebuia să se ducă şi să-i profeţească lui aCoriantumr că dacă el se va pocăi, precum şi întreaga lui casă, atunci Domnul îi va da lui regatul şi va cruţa poporul—

21 Altfel ei vor fi distruşi, precum şi toată casa lui, în afară de el. Iar el va trebui să trăiască numai ca să vadă împlinirea profeţiilor care fuseseră făcute despre un aalt popor care va primi ţara ca moştenire; iar Coriantumr va fi îngropat de către ei; iar fiecare suflet va fi distrus, în afară de bCoriantumr.

22 Şi s-a întâmplat că Coriantumr nu s-a pocăit, şi nici casa lui, şi nici poporul; iar războaiele nu au încetat; iar ei au căutat să-l omoare pe Eter, dar el a fugit din faţa lor şi s-a ascuns iarăşi în peştera din stâncă.

23 Şi s-a întâmplat că Şared s-a ridicat şi s-a bătut cu Coriantumr; şi el l-a învins pe acesta, într-atât, încât în cel de-al treilea an el l-a adus pe el în robie.

24 Iar fiii lui Coriantumr, în cel de-al patrulea an, l-au învins pe Şared şi au căpătat iarăşi regatul pentru tatăl lor.

25 Acum, a început să fie un război pe toată faţa ţării, fiecare om cu ceata lui luptându-se pentru ceea ce dorea el.

26 Şi au fost tâlhari şi, în sfârşit, tot felul de ticăloşii pe toată faţa ţării.

27 Şi s-a întâmplat că Coriantumr a fost nespus de mânios pe Şared şi s-a dus împotriva lui cu oştirile sale ca să se bată; şi ei s-au întâlnit cu mare mânie; şi ei s-au întâlnit în valea lui Ghilgal; iar bătălia a fost nespus de dureroasă.

28 Şi s-a întâmplat că Şared s-a luptat împotriva lui timp de trei zile. Şi s-a întâmplat că Coriantumr l-a învins pe el şi l-a urmărit pe el până când a ajuns în câmpiile lui Heşlon.

29 Şi s-a întâmplat că Şared iarăşi s-a bătut cu el pe câmpie; şi iată, el l-a învins pe Coriantumr şi iarăşi l-a respins pe el până în valea lui Ghilgal.

30 Iar Coriantumr iarăşi s-a bătut cu Şared în valea lui Ghilgal, în care el l-a învins şi l-a ucis pe Şared.

31 Iar Şared l-a rănit pe Coriantumr în şale, încât acesta nu s-a mai dus iarăşi la bătălie timp de doi ani, în care timp toţi oamenii de pe faţa ţării au vărsat sânge şi nu era nimeni care să-i oprească.

◀

2a

Gen. 7:11–24; 8:3.

◀

b

Eter 2:8.

◀

3a

3 Ne. 20:22; 21:23–24. GS Noul Ierusalim.

◀

b

Apoc. 3:12; 21:2.

◀

4a

GS Sion.

◀

5a

GS Ierusalim.

◀

b

1 Ne. 1:18–20.

◀

c

Apoc. 21:10; 3 Ne. 20:29–36.

◀

6a

D&L 42:9; 45:66–67; 84:2–5; A. de C. 1:10.

◀

b

GS Iosif, fiul lui Iacov.

◀

c

Alma 46:24. GS Simbolism.

◀

7a

Gen. 46:2–7; 47:6.

◀

b

2 Ne. 3:5.

◀

8a

GS Pământul făgăduinţei.

◀

b

Moro. 10:31.

◀

9a

2 Pet. 3:10–13; Apoc. 21:1; 3 Ne. 26:3; D&L 101:23–25.

◀

10a

Apoc. 7:14; 1 Ne. 12:10–11; Alma 5:27.

◀

11a

GS Israel—Adunarea lui Israel.

◀

b

D&L 133:26–35.

◀

c

GS Legământul avraamic.

◀

12a

Marcu 10:31; 1 Ne. 13:42; Iacov 5:63; D&L 90:9.

◀

18a

Eter 8:9–26.

◀

20a

Eter 12:1–2.

◀

21a

Omni 1:19–21; Eter 11:21.

◀

b

Eter 15:29–32.

Capitolul 14

Nedreptatea poporului aduce un blestem asupra ţării—Coriantumr se amestecă în război împotriva lui Galaad, apoi împotriva lui Lib şi apoi împotriva lui Şiz—Sânge şi măcel acoperă ţara.

1 Şi acum a început să fie un mare ablestem peste toată ţara din cauza nedreptăţii poporului, în care dacă un om îşi lăsa unealta sau sabia pe raftul său sau în locul unde el o păstra, iată, în ziua următoare el nu putea s-o găsească, atât de mare era blestemul peste ţară.

2 De aceea, fiecare om se lipea de ceea ce avea şi nu voia nici să împrumute şi nici să dea cu împrumut; şi fiecare om ţinea mânerul sabiei sale în mâna dreaptă pentru apărarea proprietăţii sale şi a vieţii sale şi a femeilor sale şi a copiilor săi.

3 Şi acum, după doi ani şi după moartea lui Şared, iată, fratele lui Şared s-a ridicat şi a dus bătălie cu Coriantumr, în care Coriantumr l-a învins şi l-a urmărit până în pustiul lui Achiş.

4 Şi s-a întâmplat că fratele lui Şared s-a bătut cu el în pustiul lui Achiş; şi bătălia a fost nespus de dureroasă şi multe mii au căzut de sabie.

5 Şi s-a întâmplat că Coriantumr i-a asediat în pustiu; iar fratele lui Şared a înaintat în marş afară din pustiu în timpul nopţii şi a ucis o parte din oştirea lui Coriantumr în timp ce ei erau beţi.

6 Şi el a înaintat până în ţara lui Moron şi s-a aşezat pe tronul lui Coriantumr.

7 Şi s-a întâmplat că Coriantumr a locuit împreună cu oştirea sa în pustiu timp de doi ani, în care timp el a primit mari întăriri pentru oştirea sa.

8 Acum, fratele lui Şared, al cărui nume era Galaad, de asemenea, a primit mari întăriri pentru oştirea sa, din cauza combinaţiilor secrete.

9 Şi s-a întâmplat că marele lui preot l-a ucis pe el în timp ce el stătea pe tronul său.

10 Şi s-a întâmplat că unul dintre cei cu combinaţii secrete l-a ucis pe el într-o trecătoare secretă şi a căpătat regatul pentru el însuşi; iar numele lui a fost Lib; iar Lib a fost un om de mare statură, mai mare decât oricare alt om printre toţi oamenii.

11 Şi s-a întâmplat că în primul an al lui Lib, Coriantumr a venit în ţara lui Moron şi s-a bătut cu Lib.

12 Şi s-a întâmplat că el s-a bătut cu Lib, în care bătălie Lib l-a lovit pe el în braţ şi el a fost rănit; cu toate acestea, oştirea lui Coriantumr l-a atacat pe Lib, încât acesta a fugit până la graniţele de lângă malul mării.

13 Şi s-a întâmplat că Coriantumr l-a urmărit pe el; iar Lib s-a bătut cu el la malul mării.

14 Şi s-a întâmplat că Lib a lovit oştirea lui Coriantumr încât aceasta a fugit iarăşi în pustiul lui Achiş.

15 Şi s-a întâmplat că Lib l-a urmărit pe el până când el a ajuns la câmpiile lui Agoş. Şi Coriantumr luase cu el pe toţi oamenii, fugind înaintea lui Lib în colţul acela de ţară unde el a fugit.

16 Şi când el a ajuns la câmpiile lui Agoş, el s-a bătut cu Lib şi l-a lovit pe acesta până când el a murit; cu toate acestea, fratele lui Lib a venit împotriva lui Coriantumr în locul lui, iar bătălia a fost foarte dureroasă, în care Coriantumr iarăşi a fugit dinaintea oştirii fratelui lui Lib.

17 Acum, numele fratelui lui Lib a fost Şiz. Şi s-a întâmplat că Şiz l-a urmărit pe Coriantumr şi a doborât multe oraşe şi a ucis atât femei, cât şi copii şi a dat foc oraşelor.

18 Şi spaima de Şiz s-a întins în toată ţara; da, un strigăt s-a auzit prin toată ţara—Cine putea să stea înaintea oştirii lui Şiz? Iată, el mătură pământul înaintea sa!

19 Şi s-a întâmplat că poporul a început să se adune laolaltă în oştiri pe toată întinderea ţării.

20 Şi ei erau împărţiţi; şi o parte dintre ei a fugit la oştirea lui Şiz, iar o parte dintre ei a fugit la oştirea lui Coriantumr.

21 Şi războiul a fost atât de îndelungat şi de mare, iar locul vărsării de sânge şi al măcelului a fost atât de întins, încât întreaga întindere a ţării a fost acoperită cu atrupurile celor morţi.

22 Şi războiul a fost atât de înteţit şi de rapid, încât nimeni nu a fost lăsat ca să-i îngroape pe morţi, ci ei s-au dus tot înainte, de la vărsare de sânge la vărsare de sânge, lăsând trupurile bărbaţilor, femeilor şi copiilor răspândite pe toată faţa ţării ca să devină pradă pentru aviermii cărnii.

23 Iar putoarea lor s-a răspândit pe faţa ţării, chiar pe toată faţa ţării; de aceea poporul a devenit îngrijorat atât ziua, cât şi noaptea din cauza putorii aceleia.

24 Cu toate acestea, Şiz nu a încetat să-l urmărească pe Coriantumr; căci el jurase să se răzbune pe Coriantumr pentru sângele fratelui său, care fusese ucis, şi pentru cuvântul Domnului care a ajuns până la Eter cum că Coriantumr nu va cădea de sabie.

25 Şi astfel, noi vedem că Domnul i-a pedepsit pe ei plin de mânie şi ticăloşia şi lucrurile lor abominabile au pregătit o cale pentru distrugerea lor veşnică.

26 Şi s-a întâmplat că Şiz l-a urmărit pe Coriantumr către răsărit şi anume până la graniţele de lângă malul mării, iar acolo el s-a bătut în bătălie cu Şiz timp de trei zile.

27 Şi atât de îngrozitoare a fost distrugerea armatelor lui Şiz încât oamenii au început să fie înfricoşaţi şi au început să fugă dinaintea oştirilor lui Coriantumr; şi ei au fugit în ţara lui Corihor şi au alungat pe locuitori dinaintea lor, pe toţi aceia care nu au vrut să se unească cu ei.

28 Şi ei şi-au pus corturile în valea lui Corihor; iar Coriantumr şi-a pus corturile în valea lui Şur. Acum, valea lui Şur era lângă dealul Comnor; de aceea, Coriantumr şi-a adunat oştirile laolaltă pe dealul Comnor şi a sunat din trâmbiţă înspre oştirile lui Şiz ca să-i cheme pe ei la bătălie.

29 Şi s-a întâmplat că ei au venit, dar au fost iarăşi alungaţi; şi ei au venit pentru a doua oară şi iarăşi au fost alungaţi pentru a doua oară. Şi s-a întâmplat că ei au venit iarăşi pentru a treia oară, iar bătălia a fost foarte dureroasă.

30 Şi s-a întâmplat că Şiz l-a lovit pe Coriantumr încât i-a pricinuit lui multe răni adânci; şi Coriantumr, pierzându-şi sângele, a leşinat şi a fost dus de acolo ca şi cum ar fi fost mort.

31 Acum, pierderea de bărbaţi, femei şi copii de amândouă părţile a fost atât de mare, încât Şiz a poruncit oamenilor săi ca să nu mai urmărească oştirile lui Coriantumr; de aceea ei s-au întors la tabăra lor.

◀

1a

Hel. 12:18; 13:17–23; Morm. 1:17–18; 2:10–14.

◀

21a

Eter 11:6.

◀

22a

Isa. 14:9–11.

Capitolul 15

Milioane de iarediţi sunt ucişi în luptă—Şiz şi Coriantumr adună întregul popor la o bătălie mortală—Spiritul Domnului încetează să se străduie cu ei—Neamul iarediţilor este complet distrus—Numai Coriantumr rămâne.

1 Şi s-a întâmplat că atunci când Coriantumr s-a vindecat de rănile sale, el a început să-şi aducă aminte de acuvintele pe care Eter le vorbise către el.

2 El a văzut că aproape două milioane de oameni fuseseră deja ucişi de sabie şi a început să jelească în inima sa; da, două milioane de oameni puternici fuseseră ucişi, precum şi nevestele şi copiii lor.

3 El a început să se pocăiască de răul pe care îl făcuse; el a început să-şi aducă aminte de cuvintele care fuseseră spuse de gurile tuturor profeţilor şi le-a văzut pe acelea care se adeveriseră în toate punctele până atunci; iar sufletul lui a jelit şi a refuzat să fie alinat.

4 Şi s-a întâmplat că el a scris o epistolă către Şiz, cerându-i să-i cruţe pe oameni, iar el va renunţa la regat de dragul vieţilor oamenilor.

5 Şi s-a întâmplat că atunci când Şiz a primit această epistolă, el a scris o epistolă către Coriantumr cum că, dacă el se va preda singur pentru ca el să-l ucidă cu sabia lui, atunci el va cruţa vieţile oamenilor.

6 Şi s-a întâmplat că oamenii nu s-au pocăit de nedreptatea lor; iar oamenii lui Coriantumr au fost aţâţaţi în mânie împotriva oamenilor lui Şiz; iar oamenii lui Şiz au fost aţâţaţi în mânie împotriva oamenilor lui Coriantumr; de aceea, oamenii lui Şiz s-au bătut cu oamenii lui Coriantumr.

7 Şi atunci când Coriantumr a văzut că el era aproape să cadă, el a fugit iarăşi dinaintea oamenilor lui Şiz.

8 Şi s-a întâmplat că el a ajuns la apele lui Ripliancum care, prin interpretare, este mare sau mai mare decât toate; de aceea, atunci când ei au ajuns la aceste ape, ei şi-au pus acolo corturile; iar Şiz, de asemenea, şi-a pus corturile aproape de ei; şi de aceea, în dimineaţa următoare, ei s-au dus la bătălie.

9 Şi s-a întâmplat că ei s-au bătut într-o bătălie foarte dureroasă în care Coriantumr a fost iarăşi rănit şi a leşinat din cauza pierderii de sânge.

10 Şi s-a întâmplat că oştirile lui Coriantumr au împins oştirile lui Şiz ca să le bată, încât le-au făcut pe acestea să fugă dinaintea lor; şi acestea au fugit către miazăzi şi şi-au pus corturile într-un loc care se numea Ogat.

11 Şi s-a întâmplat că oştirea lui Coriantumr şi-a pus corturile lângă dealul Rama; şi acesta era acelaşi deal unde tatăl meu, Mormon, a aascuns cronicile sfinte în Domnul.

12 Şi s-a întâmplat că ei au adunat laolaltă pe toţi oamenii de pe toată faţa ţării, care nu fuseseră ucişi, în afară de Eter.

13 Şi s-a întâmplat că Eter a văzut toate faptele oamenilor; şi el a văzut că oamenii care erau de partea lui Coriantumr erau adunaţi laolaltă cu oştirea lui Coriantumr; şi oamenii care erau de partea lui Şiz erau adunaţi laolaltă cu oştirea lui Şiz.

14 De aceea, timp de patru ani ei au tot adunat laolaltă oameni pentru ca să poată să-i adune pe toţi care erau pe faţa ţării şi ca să poată să capete toată întărirea care era posibil s-o capete.

15 Şi s-a întâmplat că atunci când ei s-au adunat cu toţii laolaltă, fiecare dintre ei la oştirea pe care a vrut-o, împreună cu nevestele şi copiii lor—atât bărbaţii, cât şi femeile şi copiii fiind înarmaţi cu arme de război, având scuturi şi aplatoşe şi coifuri şi fiind îmbrăcaţi ca pentru război—ei au înaintat unul către altul ca să se bată; şi ei s-au bătut toată ziua aceea şi nu au învins.

16 Şi s-a întâmplat că atunci când a căzut noaptea, ei au fost obosiţi şi s-au retras în taberele lor; iar după ce ei s-au retras în taberele lor, au început să bocească şi să se jeluiască pentru pierderea oamenilor lor care fuseseră ucişi; şi atât de mari erau strigătele şi bocetele şi jeluirile lor încât ei au sfâşiat aerul nespus de mult.

17 Şi s-a întâmplat că în dimineaţa următoare ei iarăşi s-au dus la bătălie; şi mare şi îngrozitoare a fost ziua aceea; cu toate acestea, ei nu au biruit, iar atunci când noaptea a venit iarăşi, ei au sfâşiat aerul cu strigătele şi bocetele şi jeluirile lor pentru pierderea celor ucişi dintre oamenii lor.

18 Şi s-a întâmplat că Coriantumr iarăşi a scris o epistolă către Şiz, cerându-i să nu mai vină să se bată, ci mai degrabă să ia regatul şi să cruţe vieţile oamenilor.

19 Dar iată, Spiritul Domnului a încetat să se mai străduie cu ei, iar aSatana a avut întreaga putere asupra inimilor poporului; căci ei au fost abandonaţi împietririi inimilor lor şi orbirii minţilor lor pentru ca să fie distruşi; de aceea, ei s-au dus iarăşi la bătălie.

20 Şi s-a întâmplat că ei s-au bătut toată ziua aceea, iar atunci când noaptea a venit, ei au dormit pe săbiile lor.

21 Iar în dimineaţa următoare ei s-au bătut chiar până la căderea nopţii.

22 Iar atunci când noaptea a căzut, ei erau aîmbătaţi de mânie, la fel ca un om care este îmbătat de vin; şi ei iarăşi au dormit pe săbiile lor.

23 Iar în dimineaţa următoare ei iarăşi s-au bătut; iar atunci când noaptea a căzut, ei cu toţii căzuseră sub sabie, în afară de cincizeci şi doi din oştirea lui Coriantumr şi şaizeci şi nouă dintre oamenii lui Şiz.

24 Şi s-a întâmplat că ei au dormit pe săbiile lor în noaptea aceea, iar în ziua următoare ei iarăşi s-au bătut şi s-au confruntat cu toată puterea lor cu săbiile şi cu scuturile lor toată ziua aceea.

25 Iar atunci când noaptea a venit, erau treizeci şi doi dintre oamenii lui Şiz şi douăzeci şi şapte dintre oamenii lui Coriantumr.

26 Şi s-a întâmplat că ei au mâncat şi au dormit şi s-au pregătit pentru moarte în ziua următoare. Şi ei erau oameni mari şi puternici în ceea ce priveşte forţa bărbătească.

27 Şi s-a întâmplat că ei s-au bătut timp de trei ore şi au leşinat din cauza pierderii de sânge.

28 Şi s-a întâmplat că atunci când oamenii lui Coriantumr au căpătat destulă putere ca să poată merge, ei erau gata să fugă ca să-şi salveze vieţile; dar iată, Şiz s-a ridicat, precum şi oamenii lui, şi el a jurat în mânia sa că îl va ucide pe Coriantumr sau el însuşi va pieri sub sabie.

29 De aceea, el i-a urmărit pe ei, iar în ziua următoare el i-a învins pe ei; şi ei iarăşi s-au bătut cu sabia. Şi s-a întâmplat că atunci când ei cu atoţii au căzut sub sabie, în afară de Coriantumr şi de Şiz, iată că Şiz a leşinat din cauza pierderii de sânge.

30 Şi s-a întâmplat că atunci când Coriantumr s-a plecat asupra sabiei sale ca să se odihnească pentru un moment, el a retezat capul lui Şiz.

31 Şi s-a întâmplat că după ce el a retezat capul lui Şiz, Şiz s-a ridicat pe mâinile sale şi a căzut; iar după ce el s-a luptat ca să respire, a murit.

32 Şi s-a întâmplat că a căzut la pământ aCoriantumr ca şi cum nu ar fi avut viaţă deloc.

33 Iar Domnul a spus către Eter şi a zis către el: Du-te. Iar el s-a dus şi a văzut cuvintele Domnului că fuseseră cu totul înfăptuite; şi el a terminat acronica lui; (şi eu nu am scris nici cea de a suta parte) şi el le-a ascuns în aşa fel încât oamenii lui Limhi le-au găsit.

34 Acum, ultimele cuvinte pe care aEter le-a scris sunt acestea: Dacă Domnul vrea ca eu să fiu înălţat sau să sufăr voinţa Domnului în carne, asta nu are nici o importanţă, dacă va fi ca eu să fiu salvat în Împărăţia lui Dumnezeu. Amin.

◀

1a

Eter 13:20–21.

◀

11a

Morm. 6:6.

◀

15a

Mosia 8:7–10.

◀

19a

GS Diavol.

◀

22a

Moro. 9:23.

◀

29a

Eter 13:20–21.

◀

32a

Omni 1:20–22.

◀

33a

Mosia 8:9; Alma 37:21–31; Eter 1:1–5.

◀

34a

Eter 12:2.

Cartea lui Moroni

Capitolul 1

Moroni scrie în folosul lamaniţilor—Nefiţii care nu-L vor tăgădui pe Hristos vor fi omorâţi. Circa 401–421 d.H.

1 Acum eu, aMoroni, după ce am terminat de redat o prescurtare a relatării despre poporul lui Iared, am crezut că nu voi mai scrie, dar eu încă nu am pierit; şi nu mă voi face cunoscut lamaniţilor pentru ca ei să nu mă distrugă.

2 Căci iată, arăzboaiele lor între ei sunt îngrozitor de feroce; şi din cauza urii lor, ei bomoară pe orice nefit care nu-L tăgăduie pe Hristos.

3 Iar eu, Moroni, nu-L voi atăgădui pe Hristos; de aceea eu rătăcesc oriunde pot pentru siguranţa propriei mele vieţi.

4 Prin urmare, eu mai scriu câteva lucruri, contrar cu ceea ce eu am crezut; căci eu am crezut că nu voi mai scrie; dar eu mai scriu câteva lucruri care poate vor fi de vreo valoare pentru fraţii mei, lamaniţii, într-o oarecare zi din viitor, potrivit voinţei Domnului.

◀

1a

GS Moroni, fiul lui Mormon.

◀

2a

1 Ne. 12:20–23.

◀

b

Alma 45:14.

◀

3a

Mat. 10:32–33; 3 Ne. 29:5.

Capitolul 2

Isus le-a dat celor doisprezece ucenici nefiţi puterea să confere darul Duhului Sfânt. Circa 401–421 d.H.

1 Cuvintele lui Hristos, pe care El le-a spus către aucenicii Săi, către cei doisprezece pe care El i-a ales, în timp ce El Şi-a pus mâna pe ei—

2 Şi El i-a chemat pe ei pe numele lor, zicând: Voi să-L chemaţi pe Tatăl în numele Meu în rugăciune aprinsă; şi după ce aţi făcut aceasta, voi veţi avea aputerea ca să daţi Duhul Sfânt celui pe care voi veţi pune bmâinile; şi în numele Meu cvoi Îl veţi da, căci aşa fac apostolii Mei.

3 Acum, Hristos a spus aceste cuvinte către ei în timpul primei Lui înfăţişări; iar mulţimea nu a auzit, dar ucenicii au auzit; şi pe toţi aceia pe care ei şi-au apus mâinile Duhul Sfânt s-a pogorât.

◀

1a

3 Ne. 13:25.

◀

2a

GS Putere.

◀

b

GS Mâini, aşezarea lor.

◀

c

3 Ne. 18:37.

◀

3a

Fapte 19:6.

Capitolul 3

Vârstnicii rânduiesc preoţi şi învăţători prin aşezarea mâinilor. Circa 401–421 d.H.

1 Felul în care ucenicii, care au fost numiţi avârstnici de către Biserică, au brânduit preoţi şi învăţători—

2 După ce ei s-au rugat Tatălui în numele lui Hristos, şi-au pus mâinile pe ei şi au zis:

3 În numele lui Isus Hristos te rânduiesc pe tine să fii preot (sau pentru învăţător, te rânduiesc pe tine să fii învăţător) să predici pocăinţă şi aiertarea păcatelor prin Isus Hristos, prin răbdarea credinţei în numele Lui, până la capăt. Amin.

4 Şi în felul acesta au arânduit preoţi şi învăţători, în acord cu bdarurile şi chemările lui Dumnezeu către oameni; şi ei i-au rânduit prin cputerea Duhului Sfânt care era în ei.

◀

1a

Alma 6:1. GS Vârstnic.

◀

b

GS (a) Rândui, rânduire.

◀

3a

GS Iertarea păcatelor.

◀

4a

D&L 18:32; 20:60.

◀

b

GS Dar.

◀

c

1 Ne. 13:37; Moro. 6:9.

Capitolul 4

Este explicat cum slujesc pâinea la împărtăşanie vârstnicii şi preoţii. Circa 401–421 d.H.

1 aFelul în care bvârstnicii şi preoţii lor au slujit trupul şi sângele lui Hristos în Biserică; şi ei au cslujit potrivit poruncilor lui Hristos; de aceea, noi ştim că felul acesta este adevărat; şi vârstnicul şi preotul erau aceia care slujeau acestea—

2 Şi ei au îngenuncheat cu Biserica şi s-au rugat Tatălui în numele lui Hristos, zicând:

3 O, Dumnezeule, Tată Veşnic, noi Te rugăm, în numele Fiului Tău, Isus Hristos, să binecuvântezi şi să sfinţeşti această apâine pentru sufletele tuturor acelora care se împărtăşesc din ea; pentru ca ei să mănânce în bamintirea trupului Fiului Tău şi să-Ţi mărturisească Ţie, o, Dumnezeule, Tată Veşnic, că ei doresc cu adevărat să ia asupra lor cnumele Fiului Tău şi să-şi amintească totdeauna de El şi să ţină poruncile pe care El le-a dat lor, pentru ca ei să poată avea totdeauna dSpiritul Său cu ei. Amin.

◀

1a

3 Ne. 18:1–7.

◀

b

GS Vârstnic.

◀

c

D&L 20:76–77.

◀

3a

GS Împărtăşanie.

◀

b

Luca 22:19; 1 Cor. 11:23–24; 3 Ne. 18:7.

◀

c

GS Isus Hristos—A lua numele lui Isus Hristos asupra noastră.

◀

d

GS Duhul Sfânt.

Capitolul 5

Se stabileşte modul de slujire a vinului la împărtăşanie. Circa 401–421 d.H.

1 aModul de slujire a vinului—Iată, ei au luat cana şi au zis:

2 O, Dumnezeule, Tată Veşnic, noi Te rugăm, în numele Fiului Tău, Isus Hristos, să binecuvântezi şi să sfinţeşti acest avin pentru sufletele tuturor acelora care beau din el, pentru ca ei să facă aceasta în bamintirea sângelui Fiului Tău, care a fost vărsat pentru ei; pentru ca ei să-Ţi mărturisească Ţie, o, Dumnezeule, Tată Veşnic, că ei îşi amintesc totdeauna de El, pentru ca ei să poată avea Spiritul Său cu ei. Amin.

◀

1a

3 Ne. 18:8–11; D&L 20:78–79.

◀

2a

D&L 27:2–4. GS Împărtăşanie.

◀

b

Luca 22:19–20; 1 Cor. 11:25.

Capitolul 6

Persoanele care se pocăiesc sunt botezate şi devin membri—Membrii Bisericii care se pocăiesc sunt iertaţi—Adunările sunt conduse prin puterea Duhului Sfânt. Circa 401–421 d.H.

1 Şi acum eu vorbesc despre abotez. Iată, vârstnici, preoţi şi învăţători au fost botezaţi; şi ei nu au fost botezaţi decât dacă aduceau roade ca să arate că erau bdemni de acesta.

2 Şi, de asemenea, ei nu erau botezaţi decât dacă veneau cu inima afrântă şi cu spiritul smerit şi depuneau mărturie în faţa Bisericii cum că într-adevăr s-au pocăit de toate păcatele lor.

3 Şi nimeni nu a fost primit pentru botez decât dacă alua asupra lui numele lui Hristos, având hotărârea să-L slujească până la capăt.

4 Şi după ce ei au fost primiţi pentru botez şi au fost influenţaţi şi acurăţaţi prin puterea Duhului Sfânt, ei au fost număraţi printre oamenii Bisericii lui Hristos; iar bnumele lor au fost luate pentru ca ei să poată fi ţinuţi minte şi hrăniţi de cuvântul cel bun al lui Dumnezeu, pentru ca să-i păstreze pe ei pe calea cea bună, pentru ca să-i păstreze pe ei catenţi tot timpul în rugăciune, dsprijinindu-se numai pe meritele lui Hristos, care era eCăpetenia şi Desăvârşirea credinţei lor.

5 Iar aBiserica s-a adunat laolaltă bdeseori ca să cpostească şi să se roage şi să vorbească unul cu altul despre bunăstarea sufletelor lor.

6 Şi ei s-au întâlnit laolaltă deseori ca să se împărtăşească din pâine şi din vin, în amintirea Domnului Isus.

7 Şi ei erau severi în grija de a nu fi nici o anedreptate între ei; şi cei ce erau găsiţi că au comis vreo nedreptate, btrei martori de-ai Bisericii îi condamnau pe ei în faţa cvârstnicilor şi dacă ei nu se pocăiau şi nu se dspovedeau, atunci numele lor erau eşterse şi ei nu mai erau număraţi printre oamenii lui Hristos.

8 Dar aori de câte ori ei s-au pocăit şi au căutat iertare cu intenţii adevărate, au fost biertaţi.

9 Iar adunările lor au fost aconduse de către Biserică după felul şi lucrările Spiritului şi prin puterea Duhului bSfânt; căci după cum puterea Duhului Sfânt i-a condus pe ei cum să predice sau să sfătuiască, sau să se roage, sau să implore, sau să cânte, chiar aşa s-a făcut.

◀

1a

GS Botez, (a) boteza.

◀

b

GS Demn, demnitate.

◀

2a

GS Inimă frântă.

◀

3a

GS Isus Hristos—A lua numele lui Isus Hristos asupra noastră.

◀

4a

GS Pur, puritate.

◀

b

D&L 20:82.

◀

c

Alma 34:39; 3 Ne. 18:15–18.

◀

d

2 Ne. 31:19; D&L 3:20.

◀

e

Evr. 12:2.

◀

5a

GS Biserica lui Isus Hristos.

◀

b

3 Ne. 18:22; 4 Ne. 1:12; D&L 88:76.

◀

c

GS (a) Posti, post.

◀

7a

D&L 20:54.

◀

b

D&L 42:80–81. GS Martor.

◀

c

Alma 6:1. GS Vârstnic.

◀

d

GS Mărturisire, (a) mărturisi.

◀

e

Ex. 32:33; D&L 20:83. GS Excomunicare.

◀

8a

Mosia 26:30–31.

◀

b

GS (a) Ierta.

◀

9a

D&L 20:45; 46:2.

◀

b

GS Duhul Sfânt.

Capitolul 7

O invitaţie este dată pentru intrarea în odihna Domnului—Roagă-te cu intenţii serioase—Spiritul lui Hristos le dă oamenilor posibilitatea să cunoască ceea ce este bun de ceea ce este rău—Satana îi convinge pe oameni să-L tăgăduiască pe Hristos şi să facă lucruri rele—Profeţii vestesc venirea lui Hristos—Prin credinţă se înfăptuiesc miracole şi îngerii slujesc—Oamenii trebuie să aibă nădejde în viaţa veşnică şi să se lipească de caritate. Circa 401–421 d.H.

1 Şi acum eu, Moroni, scriu câteva dintre cuvintele tatălui meu, Mormon, pe care el le-a vorbit despre acredinţă, nădejde şi caritate; căci în felul acesta a vorbit el către popor, învăţându-i pe ei în sinagoga pe care ei o construiseră ca un loc de rugăciune.

2 Şi acum eu, Mormon, vă vorbesc vouă, fraţii mei preaiubiţi; şi prin harul lui Dumnezeu Tatăl şi al Domnului nostru Isus Hristos şi a voinţei Lui sfinte, din cauza darului achemării Lui către mine mi se dă mie voie să vă vorbesc eu vouă la timpul acesta.

3 De aceea, eu aş dori să vorbesc către voi, cei care faceţi parte din Biserică, care-L urmaţi în pace pe Hristos şi care aţi căpătat destulă nădejde prin care voi veţi putea intra în aodihna Domnului de la timpul acesta înainte, până când voi vă veţi odihni împreună cu El în ceruri.

4 Şi acum, fraţii mei, eu judec lucrurile voastre în felul acesta datorită atrăirii voastre în pace împreună cu copiii oamenilor.

5 Căci eu îmi aduc aminte de cuvântul lui Dumnezeu care spune că prin faptele lor îi veţi acunoaşte pe ei; căci dacă faptele lor sunt bune, atunci şi ei sunt buni.

6 Căci iată, Dumnezeu a zis că un om arău nu poate să facă ceea ce este bun; căci dacă el oferă un dar sau se broagă la Dumnezeu, el nu va profita de nimic dacă nu va face aceasta cu intenţii adevărate.

7 Căci iată, acest lucru nu este socotit pentru el în dreptate.

8 Căci iată, dacă un om arău oferă un dar, el face aceasta bîmpotriva inimii sale; de aceea, acest lucru este socotit pentru el ca şi cum nu ar fi dat darul; de aceea, el este considerat rău în faţa lui Dumnezeu.

9 Şi tot aşa, de asemenea, un astfel de lucru este socotit rău pentru un om dacă el se va ruga fără intenţie aadevărată în inimă; da, şi el nu va profita de nimic, căci Dumnezeu nu primeşte un asemenea lucru.

10 De aceea, un om rău nu poate face ceea ce este bun; şi nici nu va oferi un dar bun.

11 Căci iată, o afântână amară nu poate da apă bună; nici o fântână bună nu poate da apă amară; de aceea, un om care este slujitorul diavolului nu poate să-L urmeze pe Hristos; iar dacă el Îl burmează pe Hristos, atunci el nu poate fi slujitorul diavolului.

12 De aceea, toate lucrurile care sunt abune vin de la Dumnezeu; iar ceea ce este brău vine de la diavol; căci diavolul este duşmanul lui Dumnezeu şi se luptă împotriva Lui continuu şi invită şi îndeamnă la cpăcat şi la ceea ce este rău continuu.

13 Dar iată, ceea ce este de la Dumnezeu invită şi aîndeamnă la lucru bun continuu; de aceea, fiecare lucru care invită şi îndeamnă la a face bine şi la a-L iubi pe Dumnezeu şi a-L sluji pe El este binspirat de către Dumnezeu.

14 De aceea, luaţi seama, fraţii mei preaiubiţi, să nu judecaţi ceea ce este arău ca fiind de la Dumnezeu sau ceea ce este bun şi de la Dumnezeu ca fiind de la diavol.

15 Căci iată, fraţii mei, vă este dat să ajudecaţi, pentru ca să deosebiţi binele de rău; iar felul de judecată, pentru ca voi să cunoaşteţi cu o cunoaştere perfectă, este la fel de clar cum lumina zilei este diferită de noaptea întunecoasă.

16 Căci iată, aSpiritul lui Hristos este dat fiecărui om pentru ca el să poată bdeosebi binele de rău; de aceea, eu vă arăt vouă felul de a judeca; căci fiecare lucru care te invită la a face bine şi la a te convinge să crezi în Hristos este trimis de către puterea şi darul lui Hristos; prin urmare, voi veţi putea cunoaşte cu o cunoaştere perfectă că aceasta este de la Dumnezeu.

17 Dar tot ceea ce îi convinge pe oameni să facă arău şi să nu creadă în Hristos şi să-L tăgăduie şi să nu-L slujească pe Dumnezeu, atunci voi veţi putea cunoaşte cu o cunoaştere perfectă că aceasta este de la diavol; căci în felul acesta lucrează diavolul, căci el nu convinge pe nici un om să facă bine, nu, pe nici unul; şi nici îngerii lui nu fac aceasta şi nici cei care se supun lui.

18 Şi acum, fraţii mei, văzând că voi cunoaşteţi lumina prin care să judecaţi, care lumină este alumina lui Hristos, vedeţi să nu judecaţi greşit; căci cu aceeaşi bjudecată cu care voi judecaţi, voi, de asemenea, veţi fi judecaţi.

19 De aceea, eu vă rog fierbinte, fraţilor, să căutaţi cu hărnicie în alumina lui Hristos ca să puteţi deosebi binele de rău; şi dacă veţi pune mâna pe fiecare lucru bun şi nu-l veţi condamna, atunci voi cu siguranţă veţi fi un bcopil al lui Hristos.

20 Şi acum, fraţii mei, cum este cu putinţă ca voi să puneţi mâna pe fiecare lucru bun?

21 Şi acum eu ajung la acea credinţă despre care eu am spus că voi vorbi; şi vă voi spune vouă felul în care voi veţi putea pune mâna pe fiecare lucru bun.

22 Căci iată, Dumnezeu acunoscând toate lucrurile, fiind de la veşnicie la veşnicie, iată, El a trimis bîngeri ca să le slujească copiilor oamenilor, ca să arate lucrurile despre venirea lui Hristos; şi prin Hristos va veni fiecare lucru bun.

23 Şi Dumnezeu, de asemenea, a declarat profeţilor cu gura Sa proprie cum că Hristos va veni.

24 Şi iată, au fost diferite feluri în care El a manifestat lucruri către copiii oamenilor, care sunt bune; şi toate lucrurile care sunt bune vin de la Hristos; altfel, oamenii sunt acăzuţi şi nici un lucru bun nu poate veni de la ei.

25 De aceea, prin slujirea aîngerilor şi prin fiecare cuvânt care iese din gura lui Dumnezeu, oamenii au început să aibă credinţă în Hristos; şi astfel prin credinţă au pus ei mâna pe fiecare lucru bun; şi astfel a fost până la venirea lui Hristos.

26 Şi după ce El a venit, oamenii, de asemenea, au fost salvaţi prin credinţă în numele Lui; şi prin credinţă au devenit ei fiii lui Dumnezeu. Şi tot aşa de sigur cum că Hristos trăieşte, tot aşa de sigur este că El a vorbit aceste cuvinte către strămoşii noştri, zicând: aOrice lucru voi veţi cere Tatălui în numele Meu, care este bun, în credinţă, crezând că voi veţi primi, iată, acest lucru vă va fi dat vouă.

27 De aceea, fraţii mei preaiubiţi, au încetat amiracolele pentru că Hristos S-a înălţat la ceruri şi s-a aşezat la dreapta lui Dumnezeu ca să-I bceară Tatălui dreptul Lui la îndurare pe care El a arătat-o copiilor oamenilor?

28 Căci El a răspuns la cerinţele legii şi îi revendică pe toţi aceia care au credinţă în El; şi cei care au credinţă în El se vor alipi de orice lucru bun; prin urmare, El bapără cauza copiilor oamenilor; şi El trăieşte în ceruri pentru veşnicie.

29 Şi pentru că El a făcut aceasta, fraţii mei preaiubiţi, au încetat miracolele? Iată, vă spun eu vouă: Nu; şi nici îngerii nu au încetat să slujească copiilor oamenilor.

30 Căci iată, ei sunt slujitorii Lui ca să slujească conform cuvântului poruncii Lui, arătându-se acelora cu mare credinţă şi cu minte nestrămutată în fiecare fel de dumnezeire.

31 Şi misiunea slujirii lor este să-i cheme pe oameni la pocăinţă şi să îndeplinească şi să facă lucrarea legămintelor Tatălui, pe care El le-a făcut cu copiii oamenilor, pentru a pregăti calea printre copiii oamenilor, vestind cuvântul lui Hristos către vasele cele alese ale Domnului pentru ca ei să poată să depună mărturie despre El.

32 Şi făcând astfel, Domnul Dumnezeu pregăteşte calea pentru ca rămăşiţa oamenilor să aibă acredinţă în Hristos, pentru ca Duhul Sfânt să aibă loc în inima lor în acord cu puterea Sa; şi în felul acesta face Tatăl să se îndeplinească legămintele pe care El le-a făcut cu copiii oamenilor.

33 Iar Hristos a zis: aDacă voi veţi avea credinţă în Mine, atunci veţi avea puterea să faceţi orice lucru care este bpotrivit cu Mine.

34 Şi El a zis: aPocăiţi-vă, voi din toate marginile pământului, şi veniţi la Mine şi fiţi botezaţi în numele Meu şi aveţi credinţă în Mine pentru ca să puteţi fi salvaţi.

35 Şi acum, fraţii mei preaiubiţi, dacă va fi aşa, că aceste lucruri sunt adevărate, despre care eu v-am vorbit vouă, şi Dumnezeu vă va arăta vouă, cu aputere şi cu mare slavă în bultima zi că ele sunt adevărate; şi dacă ele sunt adevărate, a încetat ziua miracolelor?

36 Sau au încetat îngerii să apară în faţa copiilor oamenilor? Sau a aretras El puterea Duhului Sfânt de la ei? Sau va face El aceasta atât timp cât timpul va fi sau cât pământul va dura sau cât va fi vreun om pe faţa pământului ca să fie salvat?

37 Iată, vă spun eu vouă: Nu, căci prin credinţă se fac amiracolele; şi prin credinţă apar îngerii şi le slujesc oamenilor; de aceea, dacă aceste lucruri au încetat, vai de copiii oamenilor, căci aceasta este din cauza bnecredinţei şi totul este în zadar.

38 Căci nici un om nu poate fi salvat, potrivit cuvintelor lui Hristos, dacă ei nu vor avea credinţă în numele Lui; de aceea, dacă aceste lucruri au încetat, atunci a încetat şi credinţa; şi îngrozitoare este starea omului, căci ei sunt ca şi cum nici o mântuire nu s-ar fi înfăptuit.

39 Dar iată, fraţii mei preaiubiţi, eu cred lucruri mai bune despre voi, căci eu cred că voi aveţi credinţă în Hristos datorită blândeţii voastre; căci dacă voi nu aveţi credinţă în El, atunci voi nu sunteţi ademni de a fi număraţi printre oamenii Bisericii Lui.

40 Şi iarăşi, fraţii mei preaiubiţi, eu aş dori să vorbesc către voi despre anădejde. Cum se poate ca voi să aveţi credinţă dacă nu aveţi nădejde?

41 Şi ce este aceea pentru care voi aveţi anădejde? Iată, vă spun eu vouă că voi trebuie să aveţi bnădejde prin ispăşirea lui Hristos şi prin puterea învierii Lui ca să fiţi înălţaţi la cviaţă veşnică şi aceasta datorită credinţei voastre în El în acord cu făgăduinţa.

42 De aceea, dacă un om are acredinţă, el btrebuie să aibă nădejde, căci fără credinţă nici o nădejde nu poate să fie.

43 Şi iarăşi, iată vă spun eu vouă că nimeni nu poate să aibă credinţă şi nădejde dacă nu are ablândeţe şi inima smerită.

44 Dacă este aşa, atunci acredinţa şi nădejdea lui sunt zadarnice, nici unul nu este primit înaintea lui Dumnezeu în afară de cel blând şi cu inima smerită; şi dacă un om este blând şi cu inima smerită şi bmărturiseşte prin puterea Duhului Sfânt că Isus este Hristosul, atunci el trebuie să aibă caritate; căci dacă el nu are caritate, atunci el este un nimic; de aceea el trebuie să aibă caritate.

45 Iar acaritatea suferă îndelung şi este binevoitoare şi nu binvidiază şi nu este îngâmfată şi nu caută nimic pentru sine, nu este provocată cu uşurinţă, nu se gândeşte la rău şi nu se bucură în nedreptate, ci se bucură în adevăr, suportă toate lucrurile, crede toate lucrurile, nădăjduieşte toate lucrurile, rabdă toate lucrurile.

46 De aceea, fraţii mei preaiubiţi, dacă voi nu aveţi caritate, atunci voi sunteţi de nimic, căci caritatea niciodată nu piere. De aceea, lipeşte-te de caritate care este cea mai mare dintre toate, căci toate lucrurile trebuie să piară—

47 Dar acaritatea este bdragostea pură a lui Hristos şi ea rabdă în vecii vecilor; şi acela care este găsit că o are în ziua din urmă bine va fi de el.

48 De aceea, fraţii mei preaiubiţi, arugaţi-vă la Tatăl cu toată puterea inimii, pentru ca voi să fiţi plini de dragostea Lui pe care El a dăruit-o tuturor acelora care Îl burmează cu adevărat pe Fiul Său, Isus Hristos; pentru ca voi să deveniţi fiii lui Dumnezeu; pentru ca atunci când El va veni, noi să cfim la fel ca El, căci noi Îl vom vedea pe El aşa cum El este; pentru ca noi să putem să avem această nădejde; pentru ca noi să fim dpurificaţi tot aşa cum El este pur. Amin.

◀

1a

1 Cor. 13:1–13; Eter 12:3–22, 27–37; Moro. 8:14; 10:20–23.

◀

2a

GS (a) Chema, chemat de Dumnezeu, chemare.

◀

3a

GS Odihnă.

◀

4a

1 Ioan 2:6; D&L 19:23.

◀

5a

3 Ne. 14:15–20.

◀

6a

Mat. 7:15–18.

◀

b

Alma 34:28. GS Rugăciune.

◀

8a

Prov. 15:8.

◀

b

D&L 64:34.

◀

9a

Iac. 1:6–7; 5:16; Moro. 10:4.

◀

11a

Iac. 3:11–12.

◀

b

Mat. 6:24; 2 Ne. 31:10–13; D&L 56:2.

◀

12a

Iac. 1:17; 1 Ioan 4:1–2; Eter 4:12.

◀

b

Alma 5:39–42.

◀

c

Hel. 6:30. GS Păcat.

◀

13a

2 Ne. 33:4; Eter 8:26.

◀

b

GS Inspiraţie, (a) inspira.

◀

14a

Isa. 5:20; 2 Ne. 15:20.

◀

15a

GS Discernământ, darul.

◀

16a

GS Conştiinţă; Lumină, Lumina lui Hristos.

◀

b

Gen. 3:5; 2 Ne. 2:5, 18, 26; Mosia 16:3; Alma 29:5; Hel. 14:31.

◀

17a

GS Păcat.

◀

18a

Mosia 16:9; D&L 50:24; 88:7–13. GS Lumină, Lumina lui Hristos.

◀

b

TJS, Mat. 7:1–2; Luca 6:37; Ioan 7:24.

◀

19a

D&L 84:45–46.

◀

b

Mosia 15:10–12; 27:25. GS Fii şi fiice ale lui Dumnezeu.

◀

22a

GS Dumnezeu, divinitate.

◀

b

Moise 5:58. GS Îngeri.

◀

24a

2 Ne. 2:5.

◀

25a

Alma 12:28–30.

◀

26a

3 Ne. 18:20. GS Rugăciune.

◀

27a

GS Minune.

◀

b

Isa. 53:12; Mosia 14:12.

◀

28a

Rom. 12:9; D&L 98:11.

◀

b

1 Ioan 2:1; 2 Ne. 2:9. GS Avocat.

◀

32a

GS Credinţă.

◀

33a

Mat. 17:20.

◀

b

D&L 88:64–65.

◀

34a

3 Ne. 27:20; Eter 4:18.

◀

35a

2 Ne. 33:11.

◀

b

D&L 35:8.

◀

36a

Moro. 10:4–5, 7, 19.

◀

37a

Mat. 13:58; Morm. 9:20; Eter 12:12–18.

◀

b

Moro. 10:19–24.

◀

39a

GS Demn, demnitate.

◀

40a

Eter 12:4. GS Speranţă.

◀

41a

D&L 138:14.

◀

b

Tit 1:2; Iacov 4:4; Alma 25:16; Moro. 9:25.

◀

c

GS Viaţă veşnică.

◀

42a

GS Credinţă.

◀

b

Moro. 10:20.

◀

43a

GS Blând, blândeţe.

◀

44a

Alma 7:24; Eter 12:28–34.

◀

b

Luca 12:8–9. GS Mărturie; Mărturisire, (a) mărturisi.

◀

45a

1 Cor. 13:1–13.

◀

b

GS Invidie.

◀

47a

2 Ne. 26:30. GS Caritate.

◀

b

Ios. 22:5. GS Dragoste.

◀

48a

GS Rugăciune.

◀

b

GS Isus Hristos—Exemplul lui Isus Hristos; Supunere, supus, (a) se supune.

◀

c

1 Ioan 3:1–3; 3 Ne. 27:27.

◀

d

3 Ne. 19:28–29. GS Pur, puritate.

Capitolul 8

Botezarea pruncilor este un lucru rău şi abominabil—Pruncii sunt în viaţă în Hristos datorită Ispăşirii—Credinţa, pocăinţa, umilinţa şi inima smerită, acceptarea Duhului Sfânt şi îndurarea până la sfârşit duc la Salvare. Circa 401–421 d.H.

1 O epistolă a atatălui meu, Mormon, scrisă către mine, Moroni; şi a fost scrisă către mine la scurt timp după chemarea mea la slujire. Şi în felul acesta mi-a scris el mie, zicând:

2 Fiul meu preaiubit, Moroni, eu mă bucur nespus că Domnul nostru Isus Hristos s-a îndurat de tine şi te-a chemat pe tine la slujirea Sa şi la lucrarea Sa cea sfântă.

3 Eu mă gândesc la tine întotdeauna în rugăciunile mele, rugându-mă continuu către Dumnezeu Tatăl în numele Copilului Lui cel Sfânt, Isus, pentru ca El, în abunătatea şi bharul Său infinit, să te păstreze pe tine îndurând credinţa în numele Său până la capăt.

4 Şi acum, fiul meu, eu îţi vorbesc ţie despre ceea ce mă supără pe mine nespus de mult; căci mă supără pe mine faptul că sunt acerturi printre voi.

5 Căci, dacă eu am aflat adevărul, au fost certuri printre voi în legătură cu botezarea pruncilor voştri.

6 Şi acum, fiul meu, eu doresc ca tu să lucrezi cu hărnicie pentru ca această greşeală grosolană să fie înlăturată dintre voi; căci în scopul acesta am scris eu epistola aceasta.

7 Căci imediat după ce eu am aflat aceste lucruri despre voi, L-am întrebat pe Domnul despre problema aceasta. Şi acuvântul Domnului a venit la mine prin puterea Duhului Sfânt, zicând:

8 Ascultaţi de cuvintele lui Hristos, Mântuitorul vostru, Domnul şi Dumnezeul vostru. Iată, Eu am venit pe lume nu ca să-i chem pe cei drepţi, ci pe cei păcătoşi, la pocăinţă; cei aîntregi nu au nevoie de doctor, ci numai cei bolnavi; de aceea, bpruncii sunt cîntregi, căci ei nu sunt în stare să dpăcătuiască; de aceea blestemul lui eAdam este luat de pe ei prin Mine aşa încât acesta nu are nici o putere asupra lor; iar legea ftăierii împrejur este înlăturată de Mine.

9 Şi în felul acesta Duhul Sfânt a arătat cuvântul lui Dumnezeu către mine; de aceea, fiul meu preaiubit, eu ştiu că este bătaie de joc în faţa lui Dumnezeu ca voi să botezaţi pruncii.

10 Iată, îţi spun eu ţie că voi trebuie să propovăduiţi lucrul acesta—pocăinţă şi botez pentru aceia care sunt aresponsabili şi capabili să păcătuiască; da, învăţaţi-i pe părinţi cum că ei trebuie să se pocăiască şi să fie botezaţi şi să se umilească la fel ca şi bpruncii lor şi atunci ei cu toţii vor fi salvaţi împreună cu pruncii lor.

11 Şi apruncii lor nu au nevoie de nici o pocăinţă şi nici de botez. Iată, botezul este pentru pocăinţă, pentru înfăptuirea poruncilor, pentru biertarea păcatelor.

12 Dar apruncii sunt vii în Hristos, chiar de la crearea lumii; dacă nu ar fi aşa, atunci Dumnezeu este un Dumnezeu părtinitor şi, de asemenea, un Dumnezeu schimbător şi un bpărtinitor al oamenilor; căci, cât de mulţi prunci nu au murit fără să fi fost botezaţi!

13 De aceea, dacă pruncii nu pot fi salvaţi fără botez, atunci înseamnă că ei s-au dus la un iad fără de sfârşit.

14 Iată, îţi spun eu ţie că acela care crede că şi pruncii au nevoie de botez este în fierea amărăciunii şi în lanţurile nedreptăţii; căci el nu are nici acredinţă, nici nădejde, nici caritate; de aceea, dacă el ar trebui alungat când gândeşte lucrurile acestea, atunci el s-ar duce jos în iad.

15 Căci îngrozitoare este ticăloşia de a crede că Dumnezeu îl salvează pe un copil datorită botezului, iar altul trebuie să piară pentru că nu a fost botezat.

16 Vai de aceia care vor strica căile Domnului în felul acesta, căci ei vor pieri dacă nu se pocăiesc. Iată, eu spun cu curaj, având aautoritate de la Dumnezeu; şi eu nu mă tem de ceea ce omul poate să facă; căci bdragostea perfectă calungă orice teamă.

17 Şi eu sunt plin de acaritate, care este iubire veşnică; de aceea, toţi copiii sunt la fel cu mine; de aceea eu îi iubesc pe bprunci cu o dragoste perfectă; şi ei sunt cu toţii la fel unul cu altul şi sunt părtaşi ai salvării.

18 Căci eu ştiu că Dumnezeu nu este un Dumnezeu părtinitor şi nici o fiinţă schimbătoare; ci El este aneschimbător în bvecii vecilor.

19 aPruncii nu se pot pocăi; de aceea este o ticăloşie îngrozitoare să li se refuze mila cea pură a lui Dumnezeu, căci ei sunt în viaţă în El datorită bîndurării Lui.

20 Iar acela care va zice că şi pruncii au nevoie de botez tăgăduie îndurările lui Hristos şi socoteşte ca pe nimic aIspăşirea Lui şi puterea mântuirii Lui.

21 Vai de aceia, căci ei sunt în pericol de moarte, aiad şi chinuri bveşnice. Eu spun aceasta cu îndrăzneală; Dumnezeu mi-a poruncit aceasta. Ascultaţi-i şi băgaţi de seamă, de nu, ei se vor ridica împotriva voastră la scaunul de cjudecată al lui Hristos.

22 Căci iată că toţi pruncii sunt avii în Hristos, precum şi toţi aceia care sunt în neştiinţa blegii. Căci puterea cmântuirii vine asupra tuturor acelora care nu au ştiinţă de lege; de aceea, acela care nu este osândit sau acela care nu este sub nici o osândire nu poate să se pocăiască; şi pentru unul ca acesta, botezul nu are nici o valoare—

23 Dar este o batjocură în faţa lui Dumnezeu ca să tăgăduieşti îndurările lui Hristos şi puterea Spiritului Sfânt şi să pui valoare în lucrări amoarte.

24 Iată, fiul meu, lucrul acesta nu trebuie să se întâmple; căci apocăinţa este pentru aceia care sunt sub osândire şi sub blestemul unei legi încălcate.

25 Şi primele roade ale apocăinţei sunt bbotezul; iar botezul vine prin credinţă în îndeplinirea poruncilor; iar îndeplinirea poruncilor aduce ciertarea păcatelor;

26 Şi iertarea păcatelor aduce aumilinţă şi smerenia inimii; şi datorită umilinţei şi a smereniei inimii vine vizitarea de către Duhul bSfânt, care cMângâietor umple cu dnădejde şi cu eiubire perfectă, care dragoste rabdă prin fhărnicie în grugăciune până când sfârşitul va veni, când toţi hsfinţii vor trăi alături de Dumnezeu.

27 Iată, fiul meu, eu îţi voi scrie ţie iarăşi, dacă nu mă duc în curând împotriva lamaniţilor. Iată, amândria acestui neam sau a poporului nefiţilor s-a dovedit să fie distrugerea lor, dacă ei nu se vor pocăi.

28 Roagă-te pentru ei, fiul meu, pentru ca pocăinţa să vină la ei. Dar iată, eu mă tem ca Spiritul să nu fi încetat să se mai astrăduiască cu ei; şi în partea aceasta a ţării ei, de asemenea, încearcă să doboare toată puterea şi autoritatea care vin de la Dumnezeu; şi ei btăgăduiesc Duhul Sfânt.

29 Şi după ce au tăgăduit o cunoaştere atât de măreaţă, fiul meu, ei trebuie să piară în curând pentru împlinirea profeţiilor care au fost spuse de către profeţi, precum şi a cuvintelor Salvatorului Însuşi.

30 Rămâi cu bine, fiul meu, până când eu îţi voi scrie sau te voi întâlni iarăşi. Amin.

◀

1a

C. lui M. 1:1.

◀

3a

Mosia 4:11.

◀

b

GS Har.

◀

4a

3 Ne. 11:22, 28; 18:34.

◀

7a

GS Cuvântul lui Dumnezeu.

◀

8a

Marcu 2:17.

◀

b

Marcu 10:13–16.

◀

c

Mosia 3:16; D&L 74:7.

◀

d

GS Păcat.

◀

e

2 Ne. 2:25–27. GS Căderea lui Adam şi a Evei.

◀

f

Gen. 17:10–11. GS Circumcizie.

◀

10a

GS Răspunzător, (a fi) răspunzător.

◀

b

GS Copil, copii; Umil, Umilinţă.

◀

11a

GS Botez, (a) boteza—Condiţii pentru botez; Copil, copii.

◀

b

GS Iertarea păcatelor.

◀

12a

D&L 29:46–47; 93:38.

◀

b

Ef. 6:9; 2 Ne. 26:33; D&L 38:16.

◀

14a

1 Cor. 13:1–13; Eter 12:6; Moro. 7:25–28; 10:20–23.

◀

16a

GS Autoritate.

◀

b

GS Dragoste.

◀

c

1 Ioan 4:18.

◀

17a

GS Caritate.

◀

b

Mosia 3:16–19.

◀

18a

Alma 7:20; Morm. 9:9. GS Dumnezeu, divinitate.

◀

b

Moro. 7:22.

◀

19a

Luca 18:15–17.

◀

b

GS Milostiv, milostenie, milă.

◀

20a

GS Ispăşire, (a) ispăşi; Planul mântuirii.

◀

21a

GS Iad.

◀

b

Iacov 6:10; Mosia 28:3; D&L 19:10–12.

◀

c

GS Isus Hristos—Judecător.

◀

22a

GS Salvare—Salvarea copiilor.

◀

b

Fapte 17:30; D&L 76:71–72.

◀

c

GS Mântuire, (a) mântui, mântuit.

◀

23a

D&L 22:2.

◀

24a

GS Pocăinţă, (a) se pocăi.

◀

25a

GS Botez, (a) boteza—Condiţii pentru botez.

◀

b

Moise 6:58–60.

◀

c

D&L 76:52. GS Iertarea păcatelor.

◀

26a

GS Blând, blândeţe.

◀

b

GS Duhul Sfânt.

◀

c

GS Mângâietor.

◀

d

GS Speranţă.

◀

e

1 Pet. 1:22; 1 Ne. 11:22–25.

◀

f

GS Sârguinţă.

◀

g

GS Rugăciune.

◀

h

GS Sfânt.

◀

27a

D&L 38:39. GS Mândrie.

◀

28a

Morm. 5:16.

◀

b

Alma 39:6. GS Păcat de neiertat.

A doua epistolă a lui Mormon către fiul său, Moroni.

Cuprinde capitolul 9.

Capitolul 9

Atât nefiţii, cât şi lamaniţii sunt depravaţi şi degeneraţi—Ei se chinuie şi se ucid unii pe alţii—Mormon se roagă ca harul şi bunătatea să fie asupra lui Moroni pentru totdeauna. Circa 401–421 d.H.

1 Fiul meu preaiubit, eu îţi scriu ţie iarăşi pentru ca tu să ştii că eu încă mai sunt în viaţă; dar eu scriu despre ceva care este întrucâtva supărător.

2 Căci iată, eu am avut o bătălie dureroasă cu lamaniţii, în care noi nu am biruit; iar Arheantus a căzut sub sabie, precum şi Luram şi Emron; da, şi noi am pierdut un număr mare dintre oamenii noştri aleşi.

3 Şi acum iată, fiul meu, eu mă tem că lamaniţii vor distruge acest popor; căci ei nu se pocăiesc, iar Satana îi aţâţă pe ei fără oprire la mânie unul împotriva celuilalt.

4 Iată, eu lucrez cu ei fără oprire; şi atunci când eu spun cuvântul lui Dumnezeu cu un ton aascuţit, ei tremură şi se mânie pe mine; iar atunci când eu nu folosesc un ton ascuţit, ei îşi împietresc inimile împotriva acestuia; de aceea, eu mă tem ca Spiritul Domnului să nu fi încetat să se mai bstrăduiască cu ei.

5 Căci ei se mânie atât de mult, încât mie mi se pare că ei nu se tem de moarte; şi ei şi-au pierdut iubirea unul faţă de altul; şi ei sunt aînsetaţi tot timpul de sânge şi de răzbunare.

6 Şi acum, fiul meu preaiubit, în ciuda împietririi lor, să lucrăm cu asârguinţă; căci dacă noi încetăm să blucrăm, atunci noi suntem aduşi la osândă; căci noi avem de făcut o lucrare în timp ce locuim în acest tabernacol de lut pentru ca să învingem duşmanul a tot ce-i drept şi să ne odihnim sufletele în împărăţia lui Dumnezeu.

7 Şi acum, eu scriu câte ceva despre suferinţele acestui popor. Căci, potrivit cunoaşterii pe care eu am primit-o de la Amoron, iată, lamaniţii au mulţi prizonieri pe care ei i-au luat din turnul de la Şeriza; şi acolo erau bărbaţi, femei şi copii.

8 Şi ei i-au ucis pe bărbaţii şi pe taţii acelor femei şi copii; şi ei le-au hrănit pe femei cu carnea bărbaţilor lor, iar pe copii cu carnea taţilor lor; şi nu le-au dat lor apă decât foarte puţină.

9 Şi în ciuda acestor mari lucruri abominabile ale lamaniţilor, aceasta nu este mai mare decât aceea a poporului nostru în Moriantum. Căci iată, pe multe dintre fiicele lamaniţilor le-au luat ei prizoniere; şi după ce le-au deposedat pe ele de ceea ce era mai drag şi mai preţios deasupra tuturor lucrurilor, care sunt acastitatea şi bvirtutea—

10 Şi după ce ei au făcut lucrul acesta, ei le-au ucis pe ele în felul cel mai crud, torturându-le trupurile lor chiar până la moarte; şi după ce ei au făcut aceasta, ei au devorat carnea lor la fel ca fiarele sălbatice din cauza împietririi inimilor lor; şi ei fac aceasta ca un semn de vitejie.

11 O, fiul meu preaiubit, cum poate un popor ca acesta care este fără civilizaţie—

12 (Şi numai câţiva ani au trecut, iar ei au fost un popor civilizat şi plăcut)

13 Dar, o, fiul meu, cum poate un popor ca acesta, a cărui plăcere este într-un asemenea lucru abominabil—

14 Cum putem noi aştepta ca Dumnezeu să-şi aoprească mâna Sa din judecata împotriva noastră?

15 Iată, inima mea strigă: Vai de acest popor. Vino pentru judecată, o, Dumnezeule, şi ascunde păcatele lor şi ticăloşia lor şi lucrurile lor abominabile dinaintea feţei Tale.

16 Şi iarăşi, fiul meu, sunt multe avăduve şi fiicele lor care rămân în Şeriza; iar partea aceea a proviziilor pe care lamaniţii nu au cărat-o cu ei, iată, oştirea lui Zenefi a luat-o; şi le-au lăsat ca să rătăcească încotro ar putea să găsească mâncare; iar multe femei bătrâne leşină pe drum şi mor.

17 Iar oştirea care este cu mine este slabă; iar oştirile lamaniţilor sunt între Şeriza şi mine; iar toţi aceia care au fugit la oştirea lui aAaron au căzut victime ale brutalităţii lor îngrozitoare.

18 O, poporul meu decăzut! Ei sunt fără de ordine şi fără de milă. Iată, eu sunt doar un om şi nu am decât puterea unui om şi nu pot să-mi mai impun poruncile mele.

19 Iar ei s-au întărit în stricăciunea lor; şi ei sunt, de asemenea, brutali, necruţând pe nimeni, nici bătrân şi nici tânăr; şi ei se bucură în orice în afară de ceea ce este bun; iar suferinţa femeilor noastre şi a copiilor noştri pe faţa acestei ţări depăşeşte orice; da, limba nu poate să spună şi nici nu poate aceasta să fie scrisă.

20 Şi acum, fiul meu, eu nu mai zăbovesc asupra acestei scene oribile. Iată, tu cunoşti ticăloşia acestui popor; tu cunoşti că ei sunt fără de principii şi simţiri trecute; iar ticăloşia lor o aîntrece pe aceea a lamaniţilor.

21 Iată, fiul meu, eu nu pot să-i recomand pe ei lui Dumnezeu de teamă ca El să nu mă lovească pe mine.

22 Dar iată, fiul meu, eu te recomand pe tine lui Dumnezeu şi am încredere în Hristos că tu vei fi salvat; şi eu mă rog la Dumnezeu ca El să-ţi acruţe viaţa pentru ca tu să aduci mărturie despre reîntoarcerea poporului Lui către El sau distrugerea lor completă; căci eu ştiu că ei trebuie să piară dacă nu se bpocăiesc şi nu se întorc la El.

23 Iar dacă ei pier, atunci aceasta va fi la fel ca şi cu iarediţii, din acauza dorinţei inimilor lor, căutând sânge şi brăzbunare.

24 Şi dacă va fi ca ei să piară, noi ştim că mulţi dintre fraţii noştri au adezertat la lamaniţi şi încă şi mai mulţi, de asemenea, vor dezerta la ei; de aceea tu să scrii ceva, despre câteva lucruri, dacă tu vei fi cruţat şi dacă eu voi pieri şi nu te voi vedea pe tine; dar eu am încredere că voi putea să te văd în curând; căci eu am cronici sfinte pe care vreau să ţi le bdau.

25 Fiul meu, fii credincios în Hristos; şi fie ca lucrurile pe care eu le-am scris să nu te întristeze şi să nu te doboare în moarte; ci fie ca Hristos să te înalţe pe tine; şi fie ca asuferinţele Lui şi moartea Lui şi apariţia trupului Lui în faţa strămoşilor noştri şi îndurarea Lui şi suferinţa Lui îndelungată şi nădejdea slavei Lui şi aceea a vieţii bveşnice să trăiască în cmintea ta pentru totdeauna.

26 Şi fie ca harul lui Dumnezeu, al cărui tron este sus în ceruri, precum şi Domnul nostru Isus Hristos care stă la adreapta puterii Lui până când toate lucrurile vor fi dăruite Lui, să fie cu tine şi să rămână cu tine în vecii vecilor. Amin.

◀

4a

2 Ne. 1:26–27; D&L 121:41–43.

◀

b

D&L 1:33.

◀

5a

Morm. 4:11–12.

◀

6a

GS Sârguinţă.

◀

b

Iacov 1:19; Enos 1:20. GS Datorie (Îndatorire).

◀

9a

GS Castitate.

◀

b

GS Virtute.

◀

14a

Alma 10:23.

◀

16a

GS Văduvă.

◀

17a

Morm. 2:9.

◀

20a

Hel. 6:34–35.

◀

22a

Morm. 8:3.

◀

b

Mal. 3:7; Hel. 13:11; 3 Ne. 10:6; 24:7.

◀

23a

Morm. 4:11–12.

◀

b

Eter 15:15–31.

◀

24a

Alma 45:14.

◀

b

Morm. 6:6.

◀

25a

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

b

GS Viaţă veşnică.

◀

c

GS Minte.

◀

26a

Luca 22:69; Fapte 7:55–56; Mosia 5:9; Alma 28:12.

Capitolul 10

O mărturie despre Cartea lui Mormon vine prin puterea Duhului Sfânt—Darurile Spiritului sunt dăruite celor credincioşi—Darurile spirituale însoţesc întotdeauna credinţa—Cuvintele lui Moroni vorbesc din ţărână—Veniţi către Hristos, perfecţionaţi-vă în El şi sfinţiţi-vă sufletele. Circa 421 d.H.

1 Acum eu, Moroni, scriu ceva care mie mi se pare că este bun; şi eu scriu către fraţii mei, alamaniţii; şi eu aş dori ca ei să ştie că mai mult de patru sute douăzeci de ani au trecut de când semnul a fost dat despre venirea lui Hristos.

2 Şi eu apecetluiesc aceste cronici după ce am spus câteva cuvinte de îndemn către voi.

3 Iată, eu doresc să vă îndemn pe voi ca atunci când veţi citi aceste lucruri, dacă înţelepciunea lui Dumnezeu va fi ca voi să le citiţi, voi să vă aduceţi aminte cât de bun a fost Domnul cu copiii oamenilor de la crearea lui Adam şi chiar până la timpul când voi veţi primi aceste lucruri şi să le acântăriţi în binimile voastre.

4 Iar atunci când voi veţi primi aceste lucruri, eu vă îndemn pe voi să-L aîntrebaţi pe Dumnezeu, Tatăl Veşnic, în numele lui Hristos, dacă aceste lucruri bnu sunt adevărate; şi dacă voi veţi întreba cu inima csinceră, cu intenţie dadevărată, având ecredinţă în Hristos, El vă va farăta gadevărul prin puterea Duhului Sfânt.

5 Şi prin puterea Duhului Sfânt veţi putea voi acunoaşte badevărul tuturor lucrurilor.

6 Şi orice lucru care este bun este drept şi adevărat; de aceea, nimic care este bun nu Îl tăgăduişte pe Hristos, ci recunoaşte că El este.

7 Şi voi veţi şti că El este prin puterea Duhului Sfânt; de aceea, eu aş dori să vă sfătuiesc să nu tăgăduiţi puterea lui Dumnezeu; căci El lucrează prin puterea Sa, apotrivit cu credinţa copiilor oamenilor, la fel astăzi şi mâine şi în vecii vecilor.

8 Şi iarăşi vă sfătuiesc eu pe voi, cfraţii mei, să nu tăgăduiţi adarurile lui Dumnezeu, căci ele sunt multe; şi ele vin de la acelaşi Dumnezeu. Şi sunt bdiferite feluri în care aceste daruri sunt date; dar este acelaşi Dumnezeu care lucrează toate în toate cele; şi ele sunt date prin manifestarea Spiritului lui Dumnezeu către oameni, spre binele lor;

9 Căci iată, aunora le este dat prin Spiritul lui Dumnezeu ca să bpredice cuvântul de înţelepciune;

10 Iar altuia îi este dat să predice cuvântul cunoaşterii prin acelaşi Spirit;

11 Iar altuia, nespus de mare acredinţă; iar altuia, darul bvindecării prin acelaşi Spirit;

12 Şi iarăşi, altuia, ca el să poată să facă aminuni măreţe.

13 Şi iarăşi, altuia, ca el să profeţească despre toate lucrurile;

14 Şi iarăşi, altuia, ca să vadă îngerii şi spiritele care îi slujesc;

15 Şi iarăşi, altuia, tot felul de limbi.

16 Şi iarăşi, altuia, tălmăcirea limbilor şi a tot felul de alimbi.

17 Şi toate aceste daruri vin prin Spiritul lui Hristos; şi ele vin la fiecare om separat, în acord cu voinţa Lui.

18 Şi eu aş vrea să vă sfătuiesc pe voi, fraţii mei preaiubiţi, să vă aduceţi aminte că afiecare dar bun vine de la Hristos.

19 Şi eu aş vrea să vă sfătuiesc pe voi, fraţii mei preaiubiţi, să vă aduceţi aminte că El este aacelaşi ieri, astăzi şi în vecii vecilor, şi că toate aceste daruri despre care eu am vorbit, care sunt spirituale, nu vor înceta niciodată atât timp cât lumea va fi, decât în măsura bnecredinţei copiilor oamenilor.

20 De aceea, trebuie să fie acredinţă; şi dacă trebuie să fie credinţă, trebuie să fie şi nădejde; şi dacă trebuie să fie nădejde, trebuie să fie şi caritate.

21 Şi dacă voi nu aveţi acaritate, atunci în nici un caz nu puteţi să fiţi salvaţi în Împărăţia lui Dumnezeu; şi nici nu puteţi să fiţi salvaţi în Împărăţia lui Dumnezeu dacă nu aveţi credinţă; şi nici dacă nu aveţi nădejde.

22 Şi dacă voi nu aveţi nici o nădejde, atunci voi trebuie să fiţi disperaţi; şi disperarea vine din cauza nedreptăţii.

23 Iar Hristos cu adevărat a spus către strămoşii noştri: aDacă voi aveţi credinţă, atunci voi puteţi face toate lucrurile care sunt potrivite pentru Mine.

24 Şi acum, eu vorbesc către toate marginile pământului—că dacă ziua aceea va veni când puterea şi darurile lui Dumnezeu se vor sfârşi printre voi, aceasta va fi adin cauza bnecredinţei.

25 Şi vai de copiii oamenilor dacă aceasta se va întâmpla; căci nu va mai fi nimeni printre voi care să facă bine, anici măcar unul. Căci dacă printre voi ar fi unul care ar face bine, atunci el ar lucra prin puterea şi darurile lui Dumnezeu.

26 Şi vai de aceia care vor face ca aceste lucruri să piară şi care vor muri, căci ei amor în bpăcatele lor şi nu pot fi salvaţi în Împărăţia lui Dumnezeu; şi eu vorbesc aceasta în acord cu cuvintele lui Hristos; şi eu nu mint.

27 Şi eu vă sfătuiesc să vă aduceţi aminte de aceste lucruri; căci timpul va veni cu repeziciune când voi veţi şti că eu nu mint, căci voi mă veţi vedea pe mine la scaunul de judecată al lui Dumnezeu; iar Domnul Dumnezeu va spune către voi: Nu am vestit Eu acuvintele Mele către voi, care au fost scrise de către acest om, la fel ca şi unul bstrigând dintre morţi, da, chiar la fel ca şi unul vorbind din cţărână?

28 Eu declar aceste lucruri pentru împlinirea profeţiilor. Şi iată, acestea vor ieşi din gura Dumnezeului Veşnic; iar cuvântul Lui va arăsuna din generaţie în generaţie.

29 Şi Dumnezeu vă va arăta vouă că ceea ce eu am scris este adevărat.

30 Şi iarăşi, eu aş dori să vă sfătuiesc pe voi să aveniţi la Hristos şi să puneţi mâna pe fiecare dar bun şi să nu batingeţi nici un dar rău şi nici un lucru necurat.

31 Şi atrezeşte-te şi ridică-te din ţărână, o, tu Ierusalime; da, şi îmbracă-ţi veşmintele tale cele frumoase, o, fiică a bSionului; şi cîntăreşte-ţi dţăruşii şi lărgeşte-ţi graniţele pentru totdeauna, pentru ca tu să enu mai fii amestecat niciodată, pentru ca legămintele Tatălui Veşnic pe care El le-a făcut cu tine, o, casă a lui Israel, să poată fi înfăptuite.

32 Da, aveniţi la Hristos şi bperfecţionaţi-vă pentru El şi lepădaţi-vă de orice necredinţă; şi dacă voi vă veţi lepăda de orice necredinţă şi-L veţi ciubi pe Dumnezeu cu toată puterea, mintea şi tăria voastră, atunci harul Lui este destul pentru voi pentru ca prin harul Lui voi să puteţi să fiţi perfecţi în Hristos; şi dacă prin dharul lui Dumnezeu voi sunteţi perfecţi în Hristos, atunci voi în nici un caz nu puteţi să tăgăduiţi puterea lui Dumnezeu.

33 Şi iarăşi, dacă voi prin harul lui Dumnezeu sunteţi perfecţi în Hristos şi nu tăgăduiţi puterea Lui, atunci voi sunteţi asfinţiţi în Hristos prin harul lui Dumnezeu, prin vărsarea bsângelui lui Hristos, care este în legământul Tatălui pentru ciertarea păcatelor voastre, pentru ca voi să deveniţi dsfinţi, fără de pată.

34 Şi acum eu vă zic vouă tuturor rămas bun. Eu în curând mă duc să mă aodihnesc în bparadisul lui Dumnezeu până când cspiritul şi trupul meu se vor dreuni iarăşi şi eu voi fi adus triumfător prin eaer ca să vă întâlnesc pe voi înaintea scaunului fplăcut de judecată al marelui gIehova, hJudecătorul Veşnic al celor vii, precum şi al celor morţi. Amin.

Sfârşit

◀

1a

D&L 10:48.

◀

2a

Morm. 8:4, 13–14. GS Scripturi—Scripturile au fost profeţite că vor apare.

◀

3a

Deut. 11:18–19. GS (a) Cugeta.

◀

b

Deut. 6:6–7.

◀

4a

GS Rugăciune.

◀

b

1 Ne. 13:39; 14:30; Mosia 1:6; Eter 4:10–11; 5:3.

◀

c

GS Cinstit, cinste.

◀

d

Iac. 1:5–7; Moro. 7:9.

◀

e

GS Credinţă.

◀

f

GS Revelaţie.

◀

g

GS Adevăr.

◀

5a

D&L 35:19. GS Discernământ, darul; Mărturie.

◀

b

Ioan 8:32.

◀

7a

1 Ne. 10:17–19.

◀

8a

GS Darurile Spiritului.

◀

b

D&L 46:15.

◀

9a

1 Cor. 12:8–11; D&L 46:8–29.

◀

b

D&L 88:77–79, 118.

◀

11a

GS Credinţă.

◀

b

GS (a) Tămădui, tămăduiri.

◀

12a

GS Minune.

◀

16a

GS Limbi, darul de a vorbi în alte limbi.

◀

18a

Iac. 1:17.

◀

19a

Evr. 13:8.

◀

b

Moro. 7:37.

◀

20a

Eter 12:3–37.

◀

21a

1 Cor. 13:1–13; Moro. 7:1, 42–48. GS Caritate.

◀

23a

Moro. 7:33.

◀

24a

Moro. 7:37.

◀

b

GS Necredinţă.

◀

25a

TJS, Ps. 14:1–7; Rom. 3:10–12.

◀

26a

Ezec. 18:26–27; 1 Ne. 15:32–33; Mosia 15:26.

◀

b

Ioan 8:21.

◀

27a

2 Ne. 33:10–11.

◀

b

2 Ne. 3:19–20; 27:13; 33:13; Morm. 9:30.

◀

c

Isa. 29:4.

◀

28a

2 Ne. 29:2.

◀

30a

1 Ne. 6:4; Morm. 9:27; Eter 5:5.

◀

b

Alma 5:57.

◀

31a

Isa. 52:1–2.

◀

b

GS Sion.

◀

c

Isa. 54:2.

◀

d

GS Ţăruş.

◀

e

Eter 13:8.

◀

32a

Mat. 11:28; 2 Ne. 26:33; Iacov 1:7; Omni 1:26.

◀

b

Mat. 5:48; 3 Ne. 12:48. GS Perfect.

◀

c

D&L 4:2; 59:5–6.

◀

d

2 Ne. 25:23.

◀

33a

GS Sfinţire.

◀

b

GS Ispăşire, (a) ispăşi.

◀

c

GS Iertarea păcatelor.

◀

d

GS Sfinţenie.

◀

34a

GS Odihnă.

◀

b

GS Paradis.

◀

c

GS Spirit.

◀

d

GS Înviere.

◀

e

1 Tes. 4:17.

◀

f

Iacov 6:13.

◀

g

GS Iehova.

◀

h

GS Isus Hristos—Judecător.